JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Esimest korda 10 aasta jooksul
esines Venemaa president Vladimir Putin sel nädalal ÜRO ees.
Ta heitis väljakutse USA globaalsele juhirollile
ja pakkus alternatiive nn USA läbikukkunud poliitikale
võitluses radikaalse islami ja terrorismiga Lähis-Idas.
Venemaa sekkumine Süürias kasvab.
Nad on saatnud sinna high tech relvastust ja vägesid,
et tõhustada kaootilises regioonis oma strateegilist haaret.
Püüame täna mõista Venemaa tõelisi pürgimusi regioonis
Stuudios on dr Sarrah Fainberg,
Riikliku Julgeoleku Uuringute Instituudi teadlane,
prl Paula Slier, Russia Today Lähis-Ida büroo juht
ja TV7 analüütik Amir Oren.
Amir, selgita vaatajaile veidi konteksti.
Venemaa on püüdnud kõrgliigas mängida.
Tänu Putinile näib Venemaa globaalse superjõuna,
mida nad pole. Venemaa on regionaalne jõud,
ning 'regioon' tuleb sellega seoses ümber defineerida.
See ei tähenda üksnes Euraasiat, nn Venemaa kontinenti,
vaid ka nn lähivälismaad, Venemaad ümbritsevat vööndit,
mis nende meelest hõlmab ka osa Lähis-Idast,
võimalik et Põhja-Iraani ja ka Süüriat,
kuna see piirdub Venemaa lõunaregioonidega.
Venemaa kesksed huvid
on seotud tema strateegilise sfääriga.
Seepärast mõlgub Putinil meeles Ukraina, Süüria ja võitlus ISISe vastu.
Kuigi tundub, et ta on kõikjal, ta pole seda.
NSVL oli kunagi Angoolas, Põhja-Vietnamis, kuid enam mitte.
Varssavi pakt ei eksisteeri enam. Asju tuleb perspektiivis vaadata.
Dr Feinberg, Venemaal on regioonis üsna selged pürgimused.
Ja Venemaa ei ole suurriik, nagu äsja mainiti.
Kuidas asjad arenevad
ja kuidas teevad Venemaa käigud muret rahvusvahelisele kogukonnale,
lääneriikidele ja suurriikidele nagu USA?
Venemaa pole küll suurriik, kuid haarab selgelt juhtohjad
ning kasutab ära
nn suurriik USA taandumist meie regioonist.
Olen teatud mõttes nõus, et Venemaa pole suurriik,
kuid võtab suurriigi rolli.
Meie saatus on täna paljuski president Putini kätes.
President Obama, Briti peaminister Cameron
ja isegi Prantsuse president on vihjanud,
et arutavad Süüria tulevikku Putini tingimustel
ehk ootavad veidi president Assadi võimult eemaldamisega.
See tekitab muret.
Samas näeme regioonis sõjalise tasakaalu muutumist
ja diplomaatilise tasakaalu nihkumist rahvusvahelisel areenil.
Prl Slier, kuidas teie seda näete? - Olen nõus.
Vene president loeb poliitilist kaarti palju paremini kui ameeriklased.
Venemaa liigub aladele, kust USA taandub.
Üldplaanis taandub USA regioonist üha rohkem
ja Venemaa kasutab seda ära.
Aga kui näiteks Egiptust vaadata, siis Venemaa on liikunud ka sinna.
Sõlmitud on suuri majanduslepinguid. Olen seal käinud ja näinud,
et venelasi toetatakse rohkem kui ameeriklasi.
Mainisite Ukrainat. Siin on tähtis ajastus.
Venelased otsivad sõpru rahvusvahelisel areenil.
Sanktsioonide ning Ukraina ja Krimmi konflikti tõttu
loodab Putini rahvusvahelisel areenil eeskuju näidata.
Paralleelselt eksisteerib probleem ISISega.
Lähis-Ida pole Venemaast kaugel, neil on õigustatud mure.
Venemaa tahab parandada mainet ja võidelda samal ajal ISISega.
Seepärast tegid nad ettepaneku luua rahvusvaheline koalitsioon,
kus neil oleks võitluses ISISega suur roll.
Hr Oren, mis puudutab Venemaa regionaalseid pürgimusi,
siis ühelt poolt on USA juhitud koalitsiooni
ja selle Lähis-Ida strateegiate läbikukkumine avanud teatud ukse
president Putini manöövritele poliitilisel kaardil.
Samas näeme ka teisi juhte, nagu Egiptuse president al-Sisit,
Jordaania kuningat Abdullah't ja peaminister Netanyahut,
kes on käinud Venemaal teatud muresid väljendamas.
Venemaale on näidatud ka head tahet regionaalsetes küsimustes.
Kuidas see kõik koos töötab?
Soovitaksin vaadata veidi sügavamale kui ilutulestik
ja kuulata retoorikast sügavamalt.
Sügavamal tasandil on USA ja Venemaa selles võitluses liitlased.
Asi on tööjaotuses.
Alates Liibüast on Obama viidanud nn juhtimisele selja tagant.
Nüüd juhib ta Putini selja tagant. Võib öelda,
et venelased lükkasid ameeriklased Obama kaudu kõrvale.
USA juhitud koalitsioon koosneb demokraatiatest ja monarhiatest.
Kõigil neil on teatud kodupublik,
kes ei vaata hästi maavägede sekkumisele.
Venelastel seda probleemi pole.
Ütleksin isegi, et teatud määral
on siin tegu 2. Maailmasõja aegse Roosevelti-Stalini liidu kajaga.
See on Süürias teine ISISe vastane rinne.
Venelased teevad, mida ameeriklased teha ei saa.
Obama jaoks on see boonus. See pole võit-kaotus olukord.
Miks peaksid Netanyahu ja teised Venemaale minema?
Esiteks konfliktivältimis- mehhanismide pärast.
Kui Vene väed on Süürias ja seal teeb õhurünnakuid ka Iisrael,
pole soovitav üksteist pommitada.
Keegi, Iisrael kaasa arvatud, ei taha, et ISIS Damaskuse vallutaks.
Bashar Assad isiklikult ehk vastu ei pea, kuid Assadi režiim küll.
Afganistanis vahetati kunagi välja Amin.
Nimed pole olulised, oluline on režiim.
Nad püüavad toetada, keda suudavad.
Dr Feinberg?
Peaksime olema ettevaatlikud
ja Venemaa jõudu regioonis mitte ülehindama.
Ütlesite, et Venemaa saab lubada endale maavägede saatmist
ja ameeriklastele öeldi selgelt, et maavägesid ei saadeta.
ISISt ei suuda võita ei venelased ega ameeriklased.
See on reaalsus. Lisaks sellele ...
See on väga julge väide,
et ei ameeriklased ega venelased suuda ISISt võita.
Sest ISISe võitmiseks tuleb kohale saata maaväed.
Kumbki neist ei saa seda erinevatel põhjustel teha.
Tänases situatsioonis venelased maavägesid ei saada.
Esiteks ei valitse Venemaal Süüria suhtes konsensus.
Vene eliidi seas on kõlanud kriitika Süüria kampaania suhtes,
kuna kardetakse uut Tšetšeeniat, uut Afganistani.
Kõigil on meeles pilt
Ukrainast või Tšetšeeniast Venemaale naasnud kirstudest.
Seda tuli Vene rahva eest varjata.
Teiseks on see ettevõtmine ohtlik.
Putin võtab praegu Assadi toetamisega suure riski.
Ta on araabiamaailmas üha populaarsem.
Ta võidakse riigipöördega kõrvaldada, Vene valitsus võib kokku variseda.
See pole Venemaa jaoks kõige lihtsam käik.
Ütleksin, et see on meeleheitlik käik
läbirääkimiste pidamiseks Ukraina ja Süüria teemal.
Mõne päeva pärast toimub Pariisis Normandia formaadi kohtumine
ja pole juhus, et see toimub
paar päeva pärast Putini ja Obama kohtumist.
Prl Slier? - Ma ei arva, et Putini toetus Assadile nii suur risk oleks.
Esiteks on Venemaal seal omad strateegilised huvid:
merebaas Tartusis ja nüüd ehitatakse veel kaht.
Venelased on eraviisiliselt vihjanud, et on valmis Assadi langemiseks,
kuid kaitsevad oma strateegilisi huve.
Hetkel on selleks Assadi võimul hoidmine.
Ja ma pole nõus ka väitega,
et ainus viis ISISe võitmiseks on maavägede saatmine.
Olen kuulnud mõlemaid arvamusi. Kohapeal tegutsevad kurdi võitlejad,
kes kannavad suurimaid kaotusi, kuna võitlevad ISISega eesrindel,
nõustuksid, et ISISt saab võita vaid maavägedega.
Samas, venelaste kriitika USA juhitud koalitsiooni aadressil
seisneb selles, et rünnakuid ei tehta sihipäraselt.
Nad ründavat vaid teisejärgulisi õhubaase
ja tapavad tsiviilelanikke.
Kui USA võtaks Islamiriigi hävitamist tõsisemalt,
tehtaks tõhusamaid õhurünnakuid.
Õhurünnakud võivad olla edukad, kuid pole seni olnud,
ja mõnede arvates USA huvide tõttu. - Hr Oren?
Kui Ukraina korraks kõrvale jätta
ja vaadata tänast Süüria probleemi, siis tõeline küsimus on selles,
kas osalevad jõud näevad Assadi režiimi parema valikuna?
Enamik nõustuks,
et võrreldes ISISe või Nusra Rindega on Assadi režiim parem valik.
Kui see on otsustatud, siis kes peaks Assadi toetama?
Kas seda peaks tegema Iraan või eelistaksite te Venemaad?
Mäletame kõik, et USA ja Venemaa sõlmisid kahe aasta eest
väga eduka lepingu seoses Süüria keemiarelvadega.
Alates 2013. a novembrist Viini kaudu kuni tänavuse suveni
jõuti uue lepinguni Iraani teemal.
Süüria kriisi lahendamislepingul on seega alus.
Küsimus puudutab vaid valitsuse koosseisu pärast seda,
kui Assad on kuskil Vene villas pensionile jäänud.
Kulisside taga arutatakse tõenäoliselt seda,
kes hakkab Damaskuse uut valitsust juhtima.
President Obama rääkis käesoleval nädalal ÜROs
Assadi võimu all toimunud veresaunadest.
Ta mõtles sellega, et Assad ei vääri võimulejäämist.
Tuleb arvestada ka sellega, et kui kodusõda jätkub,
hukkub tuhandeid, kui mitte sadu tuhandeid elanikke.
Nüüd on viimane aeg sekkuda.
Naaseme hiljem ÜRO Peaassamblee juurde,
kuid mida sellele vastate, dr Fainberg?
Küsisite, kumb on kahest halvast parem: Venemaa või Iraan.
Nad on kogu kodusõja vältel tegelikult koostööd teinud.
Kuidas saame valida Venemaa või Iraani vahel?
Aga kumb neist on Superman ja kumb on Robin?
Nad leppisid juba jaanuaris kokku
Assadi võimu võimalikus piiramises.
Qasem Soleimani, Iraani al-Qudsi brigaadide ülem,
käis hiljuti Moskvas.
Riikidel on tihe sõjaline koostöö.
Venemaa ise kutsub Hezbollah't suurde koalitsiooni,
kuhu kuuluvad Süüria ja Iraagi armeed,
kurdid ja Süüria rahvavastupanu.
Venemaa kaasas Iraani ja õhutab maismaalahingutele.
Paula, Venemaa ja Iraani koostöö on väga huvitav teema.
Putin rääkis ÜROs uuest luurelepingust
Venemaa, Iraani, Iraagi ja Süüria vahel.
Kuidas see dünaamika töötab?
Kas Venemaal ja Iraanil on tõesti samad huvi
stabiliseerida Süürias Assadi võim,
või kaitsevad nad oma erinevaid rahvuslikke huve?
Kommenteeriksin küsimust valikust kahe halva vahel.
Iraani leping on oluline faktor,
kuna Iraani käed on paljuski seotud olnud.
Kui sanktsioonid on kaotatud,
kui palju paremini suudab Iraan oma liitlasi toetada?
Paljud kardavadki, et Iraani mõju kasvab.
Mis puudutab Iraani ja Venemaa koostööd,
siis nad pole kõige suhtes nõus.
Venelastelegi tegi muret Iraani tuumalepe.
Putini argument on see,
et kui Venemaa, Iraan ja Hiina Assadi ei toeta,
muutuks Süüria kriis veel hullemaks,
kuna keegi ei hoiaks tagasi äärmusrühmitusi.
Putini sõnul on Euroopa loonud põgenikekriisi
ja ilma Venemaa toetuseta Assadile oleks see veel hullem.
Minu meelest on tal õigus.
Venemaa tõepoolest aitab Euroopat teatud mõttes,
isegi kui Putin püüdis oma kõnega vaid punkte koguda.
Lääs kasutab Venemaad tegelikult Süürias ära,
kuna Lääs ei taha võidelda.
Pole põhjust saata Prantsuse või USA noori
Süüria idakõrbe või Iraaki sõdima.
Isegi kui parempoolsed hetkel sõjategevust pooldaksid,
kaoks see kohe, kui kirstud saabuma hakkaksid.
Küsin Venemaa baaside ja strateegilise sõjalise toe kohta.
Latakia on Venemaale oluline olnud
ja sinna on vägesid saadetud.
Lääs ehmus, kui Venemaa saatis Latakiasse 28 hävitajat.
Kuidas mõjutab see Venemaa võimeid Süürias,
võrreldes varasemaga?
Siin on kaks eraldi küsimust.
Üks on selles, mida tahab Venemaa Vahemerel teha?
Kas ta tahab kasvatada oma lahingulaevastikku?
Venemaal oli varem baas Aleksandrias.
Brežnev pakkus Nixonile Aleksandriast taandumist,
kui vastutasuks avaldatakse Iisraelile survet
1967. a piiride aktsepteerimiseks.
Ameeriklased ei nõustunud, kuna Golda Meir ei nõustunud.
Seejärel ajas Sadat venelased välja.
Baasid on Venemaale ka koormaks,
kuna kardetakse kohalike reaktsioone.
Venemaal on traditsiooniliselt olnud baasid
Süüria rannikul Latakias ja Tartusis.
See on siiski vaid taktikaline faktor.
Venemaa võib endale lubada selle kaotamist,
peaasi, et üle Musta mere saaks seilata.
Naasen küsimuse juurde Venemaa ja Iraani kohta.
See on otsustav Süüria tuleviku jaoks.
Venemaa ja Iraan on Süüria sõja algusest peale
paljudes asjades kokku leppinud.
Need on Assadi võimul hoidnud.
Venemaad ähvardab oht. Seetõttu ehk Latakiat varustataksegi.
Venemaa on umbusklik USA ja Iraani kõneluste suhtes.
Venemaa kardab,
et USA delegeerib ISISe väljaajamise lõpuks Iraanile.
Ja sellega lükataks kõrvale venelased.
Venemaa ei karda üksnes seda,
et Assad kaotab maad Loode-Süürias
ja ISIS saab meretee.
Venemaale teeb muidugi muret islamistide pealetung.
See on siiski mures ka selle pärast,
et Iraan sai põhimõtteliselt õigustatud rolli regiooni juhina.
See võib toimuda Venemaa arvelt.
Olen nõus.
Venemaa koalitsiooniettepanekul on mitu põhjust.
Üks on siiras mure ISISe leviku ja Süüria tuleviku pärast.
Mõnede väitel otsib Venemaa õigustust,
kuna on Ukraina tõttu isoleeritud.
Üks põhjus võib olla mainitud mure Venemaa positsiooni pärast Süürias.
Venemaa põhjused on mitmetahulised.
Neil on strateegilisi põhjuseid, kuid ka soov asju mõjutada.
Venemaa lahingukorralduse teemat dramatiseeritakse üle
nii Süürias kui mujal.
Venemaa säilitab alati paindlikkuse ja väidab,
et see on vaid antud hetke plaan.
Kui Venemaa on otsustanud kaitsta Süüria rannikut,
peavad nad koostama metoodilise plaani,
kuidas oma Süüriasse läkitatud vägesid kaitsta.
Seepärast paigutatakse sinna tanke,
mõned kompaniid, vähem kui pataljon.
Sinna paigutatakse ka hävitajaid oma baase kaitsma.
Venemaa ei kavatse veel rünnata.
See kõik kuulub plaani juurde kaitsta Assadi valitsust
Süüria ranniku alaviitide piirkonnas.
Nad ei ründa veel ISISe alasid.
Küsimus peaminister Netanyahu Moskva-visiidi kohta.
Ta rääkis president Putinile oma muredest.
Seejärel teatasid nad koordineerimismehhanismist
seoses tulevase, võimaliku sõjategevusega Süürias.
Venemaa tunnustas leebelt
Iisraeli õigust Süürias oma huve kaitsta.
Kuidas see tööle hakkab?
See töötab, kui lepitakse kokku geograafilistes piirides,
mida Iisrael ei ületa.
Iisrael võib öelda Venemaale, et liigub Bekaa oru kohal
ja mõnikümmend kilomeetrit sisemaal,
et säilitada oma õhujõudude ülemvõim
ja palub, et venelased ei tulistaks oma rakette Iisraeli lennukite pihta.
Iisraeli tegevus on sellega piiratud,
kuna peab venelastele oma rünnakutest ette rääkima.
Ka teises Liibanoni sõjas leppisid Venemaa ja Iisrael asjades kokku.
Venelased ei häirinud iisraellasi Lõuna-Liibanonis
ja Iisrael ei seganud Venemaa tegevust Süürias.
Viimasel ajal on Iisrael Süürias õhurünnakuid teinud.
See teeb Venemaale muret. - Suurtükiväerünnakuid.
Täpselt. Venemaa mõistab Iisraeli julgeolekuvajadusi,
kuid ei taha, et Iisrael Süüria sõtta sekkuks.
Esimest korda
teevad Venemaa ja Iisrael tihedat sõjalist koostööd.
See on unikaalne.
See näitab, et nad arutavad Lähis-Ida tulevikku.
See räägib ka sellest, et Iisrael mõistis esimesena
Venemaa kavatsusi Süürias.
Kas see on koostöö või üksnes koordineerimine?
Koostöö on sügavam kui üksnes tegevuse koordineerimine.
Me ei tea veel kõiki detaile.
Teame vaid, et see algatus järgnes USA-Venemaa algatusele.
USA ja Venemaa armeed leppisid kokku,
et koordineerivad oma tegevust Süürias.
See võib areneda koordineerimismudeliks
ISISega sõdivate maade vahel.
Veel üks asi ...
Üks hetk, saateaeg on otsakorral. Paula, sinu kommentaar?
Venemaal ja Iisraelil on võimalus läheneda.
Venemaa tunneb end isoleerituna.
Nad tahavad teha koostööd võitluses ISISega.
Sunniitlikud maad on pahased, et Venemaa Iraani toetab.
Seegi tõukab Venemaad Iisraeli suunas.
Ka Araabia kevad lähendas Iisraeli ja Venemaad,
kuna paljud valitsused, mida Venemaa toetas, kukutati.
1967. a kriis johtus sellest,
et venelased hindasid valesti Iisraeli tegevust Süüria rindel.
Teine delikaatne asi on see,
et kui Venemaa toimetab Hezbollah'le raskerelvi
ja Iisrael neid ründab, ei vaata Venemaa sellele hästi.
Selles pole tingimata veel kokku lepitud.
Aitäh saates osalemast,
hr Oren, dr Fainberg ja Paula Slier!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise nädalani!
Tõlge: Monika Jaaguri