JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
USA seadusandjad püüdsid korduvalt blokeerida
Iraani tuumalepingut.
Nüüd on USA valmis Iraani sanktsioone leevendama,
juhul kui Iraani valitsus järgib rahvusvahelise kogukonna nõudeid
ja kärbib oma tuumaprogrammi.
Stuudios on hr Owen Alterman,
Riikliku Julgeoleku Uuringute Instituudi teadlane,
ja dr Eldad Pardo, Lähis-Ida ekspert
ja Iraani teema lektor Jeruusalemma Ülikoolist.
Tervitan ka hr Meir Javedanfari,
Iraani teema lektorit Herzeliya Ülikoolist.
Küsin esmalt teilt, hr Alterman, USAs toimunud protsessi kohta.
Mis seal juhtus? Kongress püüdis lepingut nurjata.
Esmalt püüti kehtestada üht seadust, millega leping läbi kukuks.
Hiljem prooviti mitmeid teisi.
Miski ei õnnestunud. Mis juhtus?
Kõik katsed kukkusid läbi.
Räägime Iraani Tuumaleppe Läbivaatuse Seadusest.
See loodi nii, et lepingu vastu oli vaja kahe-kolmandikulist enamust
nii Esindajatekojas kui Senatis, et seda blokeerida.
Nii kaugele me ei jõudnud.
Selle vastu ei saadud isegi 60 häält.
President ei pidanud vetot kasutama.
Katse nurjus ilma hääletuseta Senatis.
Nüüd pääseb leping liikuma ja valitsus saab selle jõustada.
Dr Pardo, kuidas iraanlased tulemusele reageerisid?
Sellest on muidugi palju räägitud,
et USA vabariiklased on lepingu vastu,
kuid Iraaniski avaldasid mõned lepingule tugevat vastuseisu.
Sellel on tulevikus tagajärjed.
Kui vaatame ülemjuhti Khameneid ümbritsevaid inimesi,
Iraani ekstremiste või konservatiive,
püüavad nad näida võimalikult äärmuslikena.
Nad kahtlustavad kõike, mida USA teeb.
Nad kahtlustavad IAEAd ja käsku kogu tegevust kontrollida.
Lisaks on nad paar-kolm aastat
tõhustanud terrori- ja muud tegevust kogu Lähis-Idas.
Iraan mõistab, et see on Iraani jaoks hea leping.
Usun, et Khamenei tahaks lepingut ära kasutada
võimu üleminekuks oma järeltulijale.
Ta vajab seda. Kuid praegusele valitsusele,
Iraani praegusele valitsuskoosseisule
on leping väga ohtlik. See ongi Iraani dilemma.
Hr Javedanfar, USA vabariiklased
või üldine vastuseis lepingule on USAs läbi kukkunud.
See on näidanud, et USA juhtkonda toetatakse Iraani lepingu suhtes.
Kuidas iraanlased seda näevad?
Me ei aruta seda iraanlastega, kuid Iraani reisivate sõprade
ja sotsiaalmeedia põhjal näib iraanlastele muljet avaldavat,
et USAs lepingu teemal suur debatt maha peeti.
Nad on aru saanud, et välisminister Kerry,
energiaminister Moniz ja rahandusminister Lew
vastasid kolm tundi rahvaesindajate küsimustele.
Seepärast tehakse sama ka Iraanis. Iraani läbirääkimistetiim
peab parlamendi ees vastust andma, kuna iraanlastele avaldas muljet,
et USAs ollakse vastutavad rahva ees.
Ühelt poolt näitas see, et USAs on lahkmeel,
kuid samas vastutab valitsus rahva ees.
Kas see jätab USAst nõrga või tugeva mulje?
Hetkel on president Obama
iraanlaste meelest populaarseim välismaine riigipea.
Ta on Iraani rahva seas väga populaarne. See on ohtlik.
Prof Pardo kommentaari jätkates on see suur oht.
Ülemjuht rääkis sellest,
et Iraani otsustajate ideoloogiasse
võib tungida Lääne mõjusid
ja neil võib kujuneda läänelikum, Läänt soosivam nägemus.
USA sõlmis äsja Iraaniga enneolematu lepingu.
Muidugi on USA iraanlaste seas populaarne.
See on suur oht Iraani režiimi revolutsioonitrendile,
mis juhib Revolutsioonikaarti ehk IRGC ja konservatiive.
Khamenei tahab selle võimalikult kiiresti peatada.
Tuleme selle teema juurde tagasi. Hr Alterman,
kuidas see dünaamika USAs väljendub?
Kuulsime äsja uuest reaalsusest Iraanis,
võrreldes rahvusvahelise kogukonna algse arusaamaga tegelikkusest.
Ometi on olukord keerulisem. Kuidas see reaalsus väljendub?
USAs valitsevad lepingu suhtes endised lahkarvamused.
Sõltuvalt küsimustest näitavad arvamusküsitlused erinevaid tulemusi,
kuid üldine meeleolu näib pöörduvat üha enam lepingu vastu,
eriti vabariiklaste seas, kes lepingut üha vähem toetavad.
Kongressis on küsimus parteiliseks muutunud.
Vaid neli senaatorit hääletas partei suuna vastaselt lepingu vastu.
See trend jätkub. Nüüd kui USA presidendivalimisralli hoogustub,
jätkavad vabariiklaste kandidaadid selle küsimuse arutamist.
See teema ei kao USA poliitikast.
Dr Pardo, kuidas Lähis-Ida sellele uuele reaalsusele reageerib?
Võimalus, et Iraanist saab ...
Paljud Lähis-Idas kardavad,
nii siin Iisraelis, araabiamaades kui mujal.
Nad usuvad, et USA vahetas poolt sunniitide leerist
ehk Saudi Araabia, Egiptuse,
Pärsia lahe maade ja Türgi poolelt šiiitide teljele.
On muidugi võimalik, et leping toob Iraanis uue režiimi
või režiimi muutumise.
Tegemist on siiski hästiorganiseeritud valitsusega.
Seni kuni Khamenei elab.
Siseriiklikke unistusi Iraani impeeriumi ehitamisest
on nii õpikutes kui ajalehtedes. Räägitakse suurest impeeriumist.
Araablasi vihatakse väga. See on suur teema.
Lisaks on ISISe küsimus.
USA ja Iraan teevad koostööd ISISe vaoshoidmiseks.
Selle üle võib vaielda.
Kuid võib öelda, ja paljud usuvad,
et ISIS oli USA, Iraani ja Türgi koostöö tulemus.
See võib kõlada konspiratsiooniteooriana.
Kuid inimesed usuvad seda. Ja teatud mõttes on neil õigus.
Kui need kolm maad oleks oma poliitikat teisiti ajanud,
oleks meil täna ehk stabiilne Iraak ja demokraatlik Süüria.
Stsenaarium oleks võinud hoopis teisiti minna.
Hr Javedanfar, raputasite pead, kui mainiti režiimimuutust.
Need olid väga ohtlikud sõnad dr Pardo poolt.
Just seda režiim kardabki.
Võrreldes Ahmadinejadiga on Rouhani üsna mõõdukas.
On raske istuda, kui pidevalt kuuleb Iraani ähvardusi Iisraeli suunas.
Aga vaadates Iraani režiimi, selle oma ökosüsteemi,
püüab Rouhani sinna vägagi mõõdukust tuua.
Ta vajab Iraani majanduse taastamist.
Sanktsioonide leevendamisest saadud rahadest ei piisa.
Iraan vajab välisinvestoreid. Sanktsioonide kaotamisest ei piisa.
Suur osa rahast läheb riigi võlgade katteks keskpangale,
energiafirmadele ja ehitajaile.
Iraan vajab hädasti välisinvestoreid.
Rouhani teab, et seni kui IRGC välismaal probleeme tekitab,
on raske näidata Iraani investeerimiskõlbliku riigina.
Ta püüab tuua mõõdukust,
kuid ajatolla Khamenei ja parempoolsed kardavad seda väga.
Nad kardavad, et kui USAga täna kätt suruda,
tahab see homme inimõigustest ja demokraatiast rääkida.
Ilma Ameerika vihkamiseta ei jää revolutsionääridele suurt midagi.
Toon kaks näidet selle põlguse kohta.
Kuulus USA professor aramastas Iraani.
Ta lootis, et ta maetakse Esfahani.
Ta rääkis alati Iraani kohta head. Iraani režiim aga ei lubanud seda.
Nad ei tahtnud, et ühendriiklane Iraani maetaks,
kuna iraanlased võivad mõelda, et USA polegi 'suur saatan'.
Teine näide. Pharrell Williamsil on laul "Happy".
Iraani lapsed tegid sellest paroodia ning laulsid ja tantsisid.
Nad pandi vangi, kuna Iraani režiim kardab pigem
USA pehmet kui kõva võimu Iraanis.
Seepärast on prof Pardo mainitud mõõdukus väga ohtlik
ja võib maksta Rouhanile tema poliitilise tuleviku.
Ta võidakse tagasi valida,
aga kuna ta on USA suhtes nii leplik,
võib režiim ta hambutumaks muuta.
Hr Alterman, rääkisime ka Iraani vajadusest
saada sanktsioonidele leevendust. Kuidas lood on?
Tahaksin naasta esmalt selle juurde, mida hr Javedanfar ütles.
Iraanis toimuv debatt on USA perspektiivist huvitav.
Kuna Iraani võimukandjad ja režiim on niivõrd eri meelt,
toidab see USA debatis mõlemat poolt.
Vastased kordavad Khamenei ja revolutsionääride sõnu,
toetajad Rouhani sõnu, mis kõlasid nädala alguses
ning mida oleme kuulnud viimased kuud ja aastad.
Iraani kahte leeri jagunenud debatt
on saanud USA debati osaks. Sanktsioonide leevendamise teemal -
kui katse lepingut blokeerida nurjus, otsustas valitsus,
et leping võetakse kasutusele 18.10 ehk kolm kuud pärast seda,
kui Julgeolekunõukogu lepingu heaks kiitis.
Valitsus väljastab loobumisdokumendi tuumaprogrammi sanktsioonidest,
mis lepingu järgi kaotada tuleb.
Tegelikult sanktsioone ei kaotata, need peatatakse.
See on õige sõna. Valitsus ei saa neist loobuda, kuid need peatatakse.
Peatamised jõustuvad nn täidesaatmispäeval.
See päev saabub, kui Iraan on teinud vajalikud sammud
ehk vähendanud tsentrifuuge, teinud vajaliku raskeveereaktoritega
ja rakendanud IAEA nõudmised. - Dr Pardo.
Lepingu probleem on selles, et see säilitab
Iraani tuumavõimu, -tööstuse ja -uuringud puutumatuina.
10-15 aasta pärast, mis on väga lühike aeg,
pääsevad nad tunneli teisest otsast välja.
Kui optimistidel õigus on, muutub Iraan mõõdukamaks
ja seal tekib mingi islamidemokraatia, läbipaistvus jne.
Kuid kui vaadata minevikku ... Mäletan, et ütlesin isegi 1990. aastail,
et nüüd kui võimul on Khatami, on asjad mõne aasta pärast hästi.
Kuid Iraani režiimi struktuur on äärmiselt peen.
On palju valimiskampaaniaid, kus osalevad rahvusrühmad.
See on stabiilsem kui arvatakse.
See on otsekui vabariigile peale sunnitud paavstivõim.
See töötab väga targalt.
Kui Khamenei järeltulija on samuti ekstremist,
tekib Iraan, kellel on tuumarelv ja imperialistlikud unistused
ning kes ähvardab USAd ja Euroopat ning vallutab Lähis-Ida.
See on reaalne.
Mõõdukusega võib Iraan kokku variseda.
Kui Iraan saab tuumarelva,
saab väike grupp apokalüptilisi fanaatikuid väga ohtlikke relvi.
See oleks otsekui rakettidega terrorirühmitus.
Tänapäeva väljakutse on kahekordistada luuret tuumateemal,
mis poliitikas ka ei juhtuks.
Hr Javedanfar, kuidas tuleb siin mängu Euroopa dünaamika?
Austria peaminister käis Iraanis
esimese Lääne riigipeana pärast kümmet aastat.
Erinevad riigid on erinevaid lepinguid sõlminud.
Suurbritannia ja Iraan avasid teineteise juures saatkonnad.
Erinevates valdkondades on taastatud koostöö.
Kuidas muudab see Lääne nägemust
Iraani tuumaprogrammi suhtes?
See erineb riigiti. Kogu Euroopat ei saa ühte patta panna.
Austria maksis majutuse eest hotellides ja võõrustas kõnelusi.
Tasuta lõunaid pole olemas.
Nad said vastutasuks visiidi.
Euroopa riigid tahavad Iraaniga kaubandussuhteid.
Kõik tahavad Iraaniga kaubandussuhteid.
Ka Iisrael ajaks Iraaniga äri, kui saaks.
Probleemiks näib olevat Iraani konservatiivide mure,
kuhu see kõik viib.
Eurooplastelgi on üks mure.
Iraani konservatiivid mõtlevad, et kui majandus kasvab ja tugevneb,
läheb see Rouhani arvele: "Rouhani muutis meie elu paremaks."
See kasvatab tema populaarsust, mis tugevdaks mõõdukate leeri.
Konservatiivid kardavad seda.
Euroopa suurim mure on seotud Süüriaga. Euroopa kardab,
et ei saa ajada äri ühegi Iraani ettevõttega,
põrkamata kuskil kokku firmaga,
mis on seotud Revolutsioonikaartiga.
Kui Süüria olukord jätkub ja Iraan kõigutab endiselt Iisraeli piire,
on väga tõenäoline,
et Revolutsioonikaartile kehtestatakse uued sanktsioonid.
Siis toetaks USA Iisraeli palju jõulisemalt ja üksmeelsemalt.
Mõnede maade investeeringud võivad seetõttu Iraanis kannatada.
Hr Alterman, räägime tulevastest sanktsioonidest.
USA Kongressi vabariiklased püüavad kehtestada uut seadust
terrorismiga seotud sanktsioonide kohta. Rääkige sellest.
Tuumaleping ei luba USA-l kehtestada Iraanile
uusi sanktsioone seoses tuumalepinguga.
Need kaotatakse, kui dokumendid 18.10 jõustuvad.
Neid ei kaotata tegelikult, need peatatakse.
Sanktsioonid peatatakse täidesaatmispäeval.
Leping lubab siiski teiste sanktsioonide kehtestamist.
Põhjused on ilmsed. Mis siis, kui Iraan kõigutab Lähis-Ida uute sammudega?
Lepingu vastased tahavad selle vastu sanktsioone kehtestada.
Selle vastu on vaja mõjujõudu.
Vabriiklased ütlevad: "Me ei saa kehtestada tuumasanktsioone,
kuid Iraan saab peagi oma külmutatud varad,
Iraan destabiliseerib Iisraeli piiri, Süüriat, Iraaki ja Lähis-Ida.
Võime vanad sanktsioonid uues kuues kehtestada
ehk terrorismi valdkonnas."
Väliskomisjoni esimees Bob Corker
hakkab seaduseelnõu ette valmistama.
Ta ütles, et see võtab palju aega ja seejärel tuleb hääletus.
Piir on õhkõrn. Nagu hr Javedanfar ütles,
on vaja mõjuhoobasid, kui Iraan Lähis-Ida destabiliseerib.
Samas on välisminister Kerry öelnud, et pole mõistlik
vanu sanktsioone ümber rõivastada terrorismi või destabiliseerimise vastu
ja kehtestada neid vaid mõni kuu pärast lepingu jõustumist.
Õigus on teatud mõttes mõlemal poolel.
Praktikas ei jõua seaduseelnõu USA praeguses olukorras kaugemale
kui tuumaleppe teemaline seadus.
See satub demokraatide blokaadi ja presidendi veto rataste vahele.
Muutuse võib tuua see, kui Iraan teeb Lähis-Idas samme,
mis muudavad selle dünaamikat
või Valgesse Majja tuleb valimistega uus nägu.
Minu meelest on oluline, et Iraan seda mõistaks.
Iraan aitab kaasa Assadi hirmutegudele.
See pole kena, kuid Iisrael peab seda taluma.
Iraan võitleb ISISe vastu. Sellegi peab Iisrael elama.
Aga kui Iraan arvab, et võib Süürias Iisraeli vastu rinde avada,
on see piiriks nii Likudile kui opositsioonile.
See nõuab heidutusmeetmeid. Hr Altermani mainitud
tuumasanktsioonide riietamine uude rüüsse
oleks tõesti pahatahtlik.
Kuid kohe kui Iraani valitsus ja IRGC Süüriast meie piire ähvardaksid,
oleksid sanktsioonid Iraanile mõjuv heidutus. Sellel oleks hind.
See oleks patsifistlik relv. Me ei kasuta muid relvi.
Khamenei ütles kahe nädala eest:
"Loodetavasti 20 aasta pärast Iisraeli pole.
Seniks kindlustame, et Iisraelil poleks ühtki rahulikku päeva."
Kui Iraan otsustab Süüriast meie vastu rinde avada,
tuleks sanktsioone IRGC vastu tõsiselt kaaluda.
Kui Iraan tahab Süüriast meie vastu käepikendussõda alustada,
võime alustada käepikendussõda Iraani vastu USA Kongressis.
See toob küsimuse teile, dr Pardo.
Netanyahu sõitis käesoleval nädalal Venemaale,
ja kohtus president Putiniga.
Venemaa suurendab Süürias oma sõjalist kohalolu.
Teadupoolest teeb Venemaa koostööd nii Assadi kui Iraaniga.
Kui Iraani režiim, nagu hr Javedanfar ütles,
loob Iisraeli vastu põhjast uue rinde,
kas ka Venemaa hakkab selles mingit rolli mängima?
Selles küsimus ongi.
Kui uurida viimaste kümnendite Iisraeli Venemaa-poliitikat,
on Iisrael alati püüdnud USAd ja Venemaad lähendada.
Iisrael oli Ukraina konflikti suhtes väga rahulolematu.
Mõte rahvusvahelisest konsensusest Iraani suhtes
oli Iisraeli otsustajate tähtis eesmärk.
Kuigi Netanyahu näib olevat vihane tuumaleppe pärast,
oli see suures osas just selle poliitilise eesmärgi tulemus.
Tuleb meeles pidada, et ei Iraan ega Venemaa usalda teineteist.
Mõlemal on selleks head põhjused.
Ma ei usu, et Venemaa tahaks Iraani muutumist tuumariigiks
või näha Lähis-Idas Iraani impeeriumi.
Venemaal on häid huve ka Iisraelis: kultuurilisi,
strateegilisi ja majanduslikke. Mitte just palju, kuid siiski olulisi.
Liikumisruumi seega on.
Tahaksin puudutada sanktsioone. - Lühidalt, palun.
Mulle tundus, et Iraani režiim just tahab mingeid sanktsioone.
Nad tahaksid pingeid säilitada.
Iseasi, kui halvavad need sanktsioonid on.
Hr Alterman.
Lisan hr Javedanfari öeldule. Tal on õigus.
Kui põhjas toimuks mingi oluline, vaieldamatu muutus,
muudaks see USA valitsuse hoiakut sanktsioonidesse.
Aga kui mingis olukorras
võib Iraani tegevust ja osalust erinevalt tõlgendada,
valib USA tõlgenduse, mis on Iraanile soodsaim,
et lepingut oleks võimalik ellu viia.
Hr Javedanfar. - Olen nõus.
USA luureteenistus
ja teised asjaosalised USA ametid
mõistavad väga hästi Iisraeli arvamust.
Iraani režiim on töötanud koos Assadiga
ja püüdnud Süüria Golanil mingit baasi tekitada.
Tuleb oodata ja vaadata, mis juhtuma hakkab.
Aeg on otsakorral. Viimane lause, dr Pardo.
Ütleksin, et Iraan on ettevaatlik uue rinde avamisel Iisraeli vastu.
Seni on Khamenei sõnad olnud soovunelmaks.
Pikas perspektiivis tahab Iraan vallutada kogu Lähis-Ida, ka Iisraeli.
Mitte eelkõige Iisraeli, vaid kaasa arvatud Iisraeli.
Hr Javedanfar.
Ma pole Iraani tegevuse suhtes Süürias sama optimistlik.
Kuigi Rouhani ja valitsus tahab vähendada pingeid
Lääne, saudide ja isegi Iisraeliga,
vajab IRGC uut projekti, millega olukorda üles kütta,
et kinnitada oma positsioone Iraani sisepoliitikas.
Kõik algab ja lõpeb sellega. - Hr Alterman.
Kongressi debatt lepingu esimese etapi teemal on möödas.
Debatt aga pole lõppenud. Kongress püüab leida uusi viise,
et lepingule kaikaid kodaraisse loopida.
See jääb endiselt presidendivalimiste teemaderingi.
Aitäh saates osalemast, hr Alterman ja hr Javedanfar
ning dr Pardo.
Aitäh vaatajaile! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri