JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Egiptus taotleb stabiilsust keset mitmeid väljakutseid,
mis on testinud riigi 1-aastast valitsust.
President Abdel Fattah al-Sisi jätkab stabiliseerimisjõupingutusi
vireleva majanduse ja süveneva islamistliku mässuga võidelnud riigis.
Stuudios on Iisraeli endine suursaadik Egiptuses
ja Jeruusalemma Avalike Suhete Keskuse teadlane hr Zvi Mazel,
ja prof Hillel Frisch, araabia poliitika ekspert
Begin Sadati Strateegiauuringute Keskusest.
Tervitan ka TV7 analüütikut hr Amir Orenit.
Enne kui saatega alustame, üks kurb teade.
Nädalavahetusel lahkus dr Jonathan Fine,
kes meie saadetes tihti osales.
Avaldan kaastunnet enda ja meie meeskonna poolt
tema perele ja sõpradele.
Amir, olukord on keeruline
nii president Abdel Fatah al-Sisi kui Egiptuse jaoks.
Mida oskate öelda?
Egiptus pole tavaline araabiamaa
või lihtsalt üks riik Araabia Liiga 22 liikme seas.
See on juhtiv araabiariik.
Võib vaielda, kas see on tegelikult araabiamaa,
või vaaraoriik hilisema araabia identiteediga.
Ilmselgelt on see siiski juhtiv araabiariik
ja kogu araabiamaailm peab Egiptuse järgi joonduma.
Muidugi on neil iidsed rivaalsuhted Süüria ja Iraagiga,
viimasel ajal ka Saudi Araabiaga
ja Islamivabariik Iraaniga,
kuna lahkunud šahh ja Anwar Sadat olid partnerid.
Mida iganes president Sisi teha otsustab,
seda peab kuulama kogu Lähis-Ida.
Hr Mazel, Egiptus on silmitsi kasvava islamimässuga,
raskustega läänepiiril
Egiptust mõjutava kriisi tõttu Liibüas,
ja ka enneolematu majanduskriisiga. Mida ütlete?
Egiptusel on tõsiseid probleeme
ning president al-Sisi püüab neid lahendada
ja otsib väljapääsu.
Ta on vapper ja väga intelligentne mees.
Usun, et ta on hetkel ratsionaalseim araablasest juht.
Kuid tal on raske.
Ca 50-60% egiptlastest
elab iga päev vähem kui 2 dollariga.
Nad on vaesed ja kirjaoskamatud.
On väga raske sellise rahvaga koostööd teha.
Olukorda tuleks täiesti muuta, et majanduskasvu suunas liikuda.
Ta püüab seda teha. ja avas teise Suessi kanali,
et sissetulekuid suurendada.
Tal on palju majandus- ja infrastruktuuriprobleeme.
Ta teeb kõik, mida suudab.
Kuid tal pole piisavalt raha, inimressursse ja tehnoloogiat.
Ta vajab Euroopat ja USAd ja neile ei meeldi temaga töötada.
Nad pole endiselt rahul, et ta kukutas president Morsi.
Egiptus vajab hetkel Marshalli plaani.
See on ainus piisavalt stabiilne riik Lähis-Idas.
Süüria, Iraak, Liibüa,
Jeemen ja teised on närtsimas.
Egiptusel on ainsana ajalugu
ja samad piirid juba 6000 aastat.
Seal valitseb teatud ühtsus, kuigi osa rahvast on kopti kristlased.
Aga kuidas neid probleeme lahendada?
Ülestõus Siinail on raske teema.
Näeme kahjuks, et nad ei saa sellega hakkama.
Neil on palju probleeme, millega tegeleda.
Püüame neisse kõigisse saate jooksul süveneda.
Prof Frisch, Hr Mazel nimetas president Sisit vapraks.
Olete kirjutanud artikleid,
mis on nimetanud praegust valitsust aseaineks Mubaraki ajastule,
mis on muutumas al-Sisi ajastuks.
See on huvitav võrdlus.
Mida oskate praeguse olukorra kohta öelda?
Minu meelest on al-Sisi ja Mubaraki vahel
tohutu järjepidevus.
Ja ilmselt veel suurem seos 1952. a sõjaväelise riigipöördega,
mis armee võimule tõi.
Sisi valitseb Egiptuse armee nimel.
See on korporatiivne riik,
mis tähendab võimsat poliitilist eliiti,
kes kaitseb oma mänguväljakut.
Neile tulevad kasuks tõsised poliitilised rahutused,
mis on kestnud Araabia kevadest
kuni Sisi võimuletulekuni.
Möll käib ka Egiptuse ümber -
Liibüas, Jeemenis, Süürias.
Ühiskond on täiesti depolitiseeritud ja tahab üksnes stabiilsust.
See on tema trumpkaart,
kuna seda ta Egiptusele ka annab ja nad teavad,
et ta on parem kui kõik autokraadid
või mis tahes muud alternatiivid.
Hr Oren, palun teie kommentaari ja küsin,
kuidas mõjutab regiooni olukord Sisi võimet neid väljakutseid võita?
Hilleli toetuseks ütleksin,
et kindral Sisi tõusis karjääriredelil armees,
mitte õhujõududes nagu Mubarak.
Ta on tõepoolest energilisem sõjaväelane.
Mubarak polnud hävitajapiloot.
Ta lendas raskemate lennukitega, oli väga ettevaatlik
ja nii sai temast Sadati asepresident, kui ta õhujõududest lahkus.
Ja nii jõudis ta tasahilju presidenditoolile,
kui Sadat mõrvati.
Osa praegustest regionaalsetest probleemidest
ja isegi Iisraeli-Palestiina konflikt johtub Mubaraki liigsest ettevaatusest.
Ta ei teinud aastaid julgeid samme seoses Yassir Arafatiga.
Vaid üks kord 1994. a sundis ta Arafati Kairo lepingut allkirjastama.
See aga oli erand. Sisi aga,
ja seda on öelnud Iisraeli ohvitser, kes temaga koos USA sõjakoolis käis,
nagu paljud teisedki Egiptuse ohvitserid viimased 35 aastat
on Sisi lõpetanud USA sõjakooli,
nii on tal ameerikalik orientatsioon
ning ta on väga loov ja innovatiivne.
Ta ei kõhkle teha samme, mida vajalikuks peab.
Mis puudutab probleeme,
siis küsisid regiooni kohta.
Kõigepealt peab Sisi suutma kontrollida omaenda riiki.
Ja seal maadleb ta erinevate ülestõusudega.
Asi pole üksnes ISIL-i Wilayat al-Sinais ehk Siinai Provintsis.
On ka teisi. See oleks nagu rühmitustekett.
ISIL on nagu McDonaldsi kett, tal on harusid ka mujal Egiptuses,
näiteks Niiluse orus. Sisi peab nende kõigiga võitlema.
See ei alanud Sisiga.
Lääne turistide vastu tehti mitmeid rünnakuid Luxoris
või teel Eilatist Sharm al-Sheikhi.
Kuid nüüd on liikumine julgem ja Sisi käed on tööd täis.
Hr Mazel, olete kirjutanud mitmeid artikleid Sisi raskuste kohta.
Arvate siiski, et ta suudab neist võidukalt välja tulla.
Kuidas suudab Sisi teie meelest
antud olukorras oma koduväljakut kontrollida?
Esiteks, nagu öeldud, ei saa Sisit Mubarakiga võrrelda.
Kindlasti mitte ka Nasseriga.
Mees on teine ja ajastu on teine.
Tema soov olla president ja valitseda Egiptust nii raskel ajal
näitab, et tal on plaan.
Ta tahaks suunata Egiptuse jätkusuutlikule arenguteele.
See on tema peamine töö ja pürgimus.
Nagu varem ütlesin,
Egiptuses on 50 mln kirjaoskamatut ja palju vaesust,
mistõttu seal on väga raske. Neil on vaja raha.
See tuleb seni vaid Saudi Araabialt ja Pärsia lahe araabiamaadelt.
USA ega Euroopa talle raha ei anna.
Nii pöördus ta Venemaa ja Hiina poole.
Venemaa on valmis sõlmima lepingut
tuumatehase ehitamiseks El Dabaas,
Aleksandria lähedal.
Tal on piinlik.
Alguses pöördus ta Obama poole
ja palus abi.
On teil meeles intervjuu Washington Postis?
Ta ütles: Palun aidake meid! Me vajame teid! Oleme Lääne poolt.
Obama ütles ei.
Miks ta Obamale ei meeldi?
Ta on armunud Moslemivendadesse.
Obama ei mõista,
et Egiptus on hetkel Lähis-Ida ainus ankur.
Egiptus ei saa muutuda ebastabiilseks nagu Süüria või Iraak.
Egiptusega toimuv jõuab ka Euroopasse.
Egiptust tuleb aidata ja Sisi on seal õige mees.
Kommenteeriksin väga lühidalt.
Mõned Lääne valitsused on naiivsed ja silmakirjalikud.
Kui Morsit ja Moslemivennaskonda peetakse demokraatseiks
ja Sisit sõjaväehunta juhiks, ei mõista nad regiooni.
Prof Frisch, milliseid manöövreid teeb president Sisi
Egiptuse poliitilises tormis,
kui ees on parlamendivalimised
ja muud takistused, mis tal tuleb läbida,
et kindlustada oma juhipositsioon?
Ilma Lääne surveta
ta ilmselt parlamendivalimisi ei teeks.
Ta ei näeks nende järgi erilist vajadust.
Kunagi ta mõistab, et vajab parlamendivalimisi.
See ongi probleem. Probleem on selles,
et Egiptuse ühiskond on depolitiseeritud.
Poliitilisi parteisid ei ole.
Oleme tagasi 2011.-2012. aastas.
Ainus partei, mis eksisteerib, on Moslemivennaskond.
Selles probleem ongi.
Kuidas korraldada avalikke valimisi,
kui pole tsiviilühiskonda?
Egiptuse tsiviilühiskond
koosneb palgatud valitsusvälistest organisatsioonidest.
Kuid see rahvas ei loo poliitilisi parteisid.
Nad on bürokraadid, mitte poliitikud.
Teie vastus, hr Mazel?
Mainisite Egiptuse peamist probleemi. Riik on täielikult jagunenud
ja neil puudub igasugune mõistlik poliitiline vundament.
Selles probleem ongi.
Parlamendivalimised on presidendivalimistest tähtsamad,
kuna kui riigi siseasjad on organiseeritud
ja eksisteerib 2-3 tähtsat parteid, saab edasi minna.
Seepärast on valimised seni edasi lükatud.
Veel üks asi. Ärge unustage,
president Sisi ei saa keskenduda
üksnes poliitikale ja majandusele,
kuna tal on probleem ka Siinail ja Liibüas.
Ta on tõsistes probleemides ja vajab meie kõigi abi.
Jõuame järgmise küsimuseni.
Hr Oren, mässuliste rühmitus Ansar Bait al-Maqdis
on korduvalt nime vahetanud ja andnud lojaalsusvande ISISele
ja selle juhile al-Baghdadile.
Nad kujutavad otsest ohtu president Sisi rollile nii Kairos
kui kogu Egiptuses.
Ka naaberriigis Liibüas süveneb ülestõus,
mille käigus erinevad rühmitused
on ühinenud Siinai ja Egiptuse omadega.
Kuidas on Sisil võimalik selles olukorras manööverdada?
Esiteks on probleem järjepidevusega Egiptuse poliitikas.
Alates 1952. a riigipöördest
pole ükski Egiptuse juht vabatahtlikult pensionile läinud.
Kuningas Farouk kukutati, Nasser suri infarkti,
Sadat mõrvati ja 30 aastat hiljem vabastati Mubarak ametist
ning seejärel kukutas Sisi Morsi.
Sisi teab,
et teatepulga edastamine oma järeltulijale
ja pensionilejäämine on väga ebatõenäolised.
Ta peab kartma islamirakke armees, politseis ja ka julgeolekuteenistuses.
Mitmed viimatised terrorirünnakud,
mis on toimunud sisemaal, mitte üksnes Siinail,
on korraldanud või neile kaasa aidanud renegaatidest ohvitserid,
vahel isegi enesetapurünnakuga.
Neid on politseis ja armees.
Meil on meeles veel ohvitserid, kes mõrvasid president Sadati.
Üks koht, kuhu ta peab vaatama, on tema enda siseolukord.
Mis puudutab Wilayat al-Sinaid või endist Ansar Bait al-Maqdist,
siis näeme al-Qaedat ja ISIL-it
ühinemas ja lahku löömas ja taas ühinemas.
See pole sama rühmitus.
USA sõjaväeakadeemia West Point
Terrorismivastase Võitluse Keskus
tegi huvitava uurimuse, mis viitab, et me ei tea tegelikult,
kas ISIL-i juht al-Baghdadi tõepoolest kontrollib Wilayat al-Sinaid
ja kas ta eelistab seda teistele Egiptuses tegutsevaile rühmitustele.
See on kaos. Sisil on vastas erinevad rühmitused.
Siinaid ta kontrollida ei suuda.
Sealt on tehtud rünnakuid Iisraeli viimased neli aastat,
alates 2011. a augustist.
Ta peab Egiptuse sisemaal kaitsma infrastruktuuri
ja mõningaid tema režiimile olulisi installatsioone.
Kas tohin midagi lisada?
Üks hetk, kuulame esmalt prof Frischi kommentaari
ja saate kohe võimaluse. Prof Frisch, teie vastus?
Arvan, et me ei peaks liialt muretsema.
Egiptus on olnud vastamisi tõsiste islamistlike väljakutsetega
1990. aastate keskel ja ta väljus neist võidukalt.
Rühmitustel olid tollal veidi teised nimed: Islamidžihaad jt.
Nad olid väga aukartustäratavad
ja palju vägivaldsemad kui praegune ISIL.
Egiptuse riik väljus võitjana.
ISIL-i vägivallateod Põhja-Siinail
on jäänud sellesse piirkonda
ja pole seni levinud lõunasse turismiobjektidele.
See on omamoodi saavutus režiimi poolt.
Egiptus on piisavalt võimas, et sellise ilminguga kooseksisteerida.
Palju kriitilisem on see,
et ISIL-i vägivald Siinail
osutab sügavamatele pingetele beduiinide ja egiptlaste vahel
ja üldmeeleolule rahva seas üldisemalt.
Hr Mazel, teie kommentaar
ja uus küsimus -
keset seda möllu ja dünaamikat,
kus islamistid püüavad vabaneda president Sisist,
on ta liikunud edasi ka majanduse vallas.
Kuidas suudab ta võidelda erinevate rühmitustega,
kes teda kukutada püüavad
ja samas kaitsta oma reaalseid majandusplaane?
See ongi problemaatiline.
Täiendaksin veidi eelöeldut.
Revolutsiooni kolme aasta jooksul pärast Mubaraki kukutamist,
varises Egiptuses ja Siinail kokku julgeoleku- ja luureoranisatsioon.
Agendid Siinail lihtsalt põgenesid ja kadusid.
Arvestasin, et president Sisi
reorganiseerib luure ja julgeoleku,
kuid seni pole ta suutnud seda teha. See on probleem.
Seepärast saavad islamimässulised endiselt Siinail tegutseda
ja nii paljusid tappa. See on murettekitav probleem.
Mitte et Egiptust otsene oht varitseks, kuid see on problemaatiline.
On raske usukda, et selline armee
oma inimressursside ja ajalooga
ei suuda lõpetada seda ülestõusu aasta või pooleteisega.
Peame sellega arvestama.
Nüüd sinu küsimuse juurde.
See sarnaneb algul küsituga:
Kuidas saada hakkama 90 miljoni elanikuga riigiga,
mis on nii vaene, ilma raha ja tehnoloogiata,
ja mis on keset ülestõusu?
Kuidas seda edasi lükata? See on raske.
Ta püüab. Ja ta on palju teinud. Näiteks Suessi kanal.
Samas võitleb ta radikaalse islamiga.
Umbes aasta eest andis ta korralduse,
et haridusministeerium eemaldaks islamiõpetusest
kõik ekstreemsed tekstid. Ja seda tehtigi.
Ta käskis ka Al-Azhari mošeel oma õpikuid revideerida.
See ei meeldi neile, kuid nad teevad seda.
Ei Obama ega Euroopa pole sellele kuidagi reageerinud.
Ma ei mõista seda!
Kordan - Egiptus vajab Marshalli plaani ja Lääne abi.
Hr Oren, teie kommentaar samale küsimusele.
Euroopa on tänu saabuvatele migrantidele mõistma hakanud,
et kui Lähis-Ida kannatab,
ärkab Euroopa üles Lähis-Ida heidikutega oma hoovis.
Veel tuleks mainida
Iisraeli-Palestiina-Gaza seost.
Kui Egiptuse geograafiat vaadata,
siis Suessi kanalist idas on Siinai poolsaar
ning vana Palestiina ehk praegune Iisrael ja Gaza
ja Jordani jõe läänekallas.
Ajalooliselt polnud egiptlased selle maatükiga niivõrd seotud
ja Siinai oli puhvertsooniks Egiptuse ja praeguse Iisraeli ja Gaza vahel.
Seoses sõdadega alates 1948. a ja nn püha Egiptuse maaga,
mille Sadat viimse tollini tagasi sai, on nad nüüd seotud.
Neil on piir Gazaga, kus valitseb Moslemivennaskonna haru Hamas,
kes polnud rõõmus, et Sisi kukutas Morsi.
See tekitas uue dünaamika,
kus Siinai mässulised olid algselt Hamasi liitlased,
kuid muutusid hiljem rivaalideks.
Hamas on hetkel konservatiivsem ja kardab,
et Wilayat al-Sinai tungib Gazasse ja haarab kontrolli.
See tõigi meid järgmise teema juurde.
Prof Frisch, Egiptuse positsioon regioonis
on paljuski seotud ka Gaza sektori ja selle dünaamikaga
ning Moslemivennaskonna haru Hamasi suhetega Iisraeliga.
Kuidas al-Sisi siin manööverdab,
kui Egiptus on olnud vahendajaks Iisraeli ja Gaza vahel?
Ma ei arva, et see nii oluline on.
Teised konfliktid on Egiptuse situatsiooni jaoks olulisemad.
Egiptus püüab leida modus vivendit Süüriaga,
säilitades samas häid suhteid Saudi Araabiaga,
mis on majanduse seisukohast väga vajalik.
Palestiina küsimuse tähtsus on vähenenud.
Ja Egiptus ei püüa eriti
Palestiina kaardiga mängida,
et oma regionaalset prestiiži tõsta.
Egiptus kaitseb oma mänguväljakut Palestiina teemal
seoses Türgi katsetega seda kaarti kasutada.
Kuid see on kaitsepositsioon.
Egiptusel on liiga palju teisi kriitilisi küsimusi.
Meil pole kahjuks palju aega jäänud.
Lähme järgmise küsimuse juurde. Alustame teist, hr Mazel.
Kuidas asjad lähitulevikus praeguse seisu juures arenevad?
Näeme ilmselt tõsiseid probleeme
nii majanduse kui julgeoleku vallas.
Egiptus ei varise kokku, kuid on palju probleeme ja rünnakuid
ning palju inimohvreid.
See levib ka Iisraeli, ehk mõnede rakettide näol.
Ma ei näe muud võimalust, kuna see on Lähis-Ida.
Iraak, Süüria ja Jeemen! Ja me ei tohiks ka unustada,
et Türgi peaks Egiptusega olema, kuid on selle vastu, nagu Qatargi.
Egiptus püüab teha midagi Venemaaga,
et jõuda Süürias poliitilise lahenduseni,
mis töötab vastu tema enda olukorrale.
Ees on väga raske aeg.
Hr Oren, kaks lauset.
Ühisnimetaja Iisraeli ja Sisi režiimi vahel on turvatara.
Rahu tuleb hiljem. Egiptusel on Hamasiga vähem liikumisruumi.
Järgmises Iisraeli-Hamasi konfliktis
võib Iisrael selle pärast kannatada. - Prof Frisch?
Arvan, et peame rõhuma peamisele sõnumile -
Euroopa ja USA peavad Egiptusele appi tulema
ja kahetsevad kibedalt, kui nad seda ei tee.
Aitäh saates osalemast, prof Frisch, hr Mazel ja hr Oren.
Aitäh ka vaatajaile! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri