JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Süüria konflikt, mis ÜRO andmeil on nõudnud üle 220 000 inimelu,
on endiselt mõistatuseks rahvusvahelisele kogukonnale
seoses lahenduse leidmisega kriisile, mille lõppu ei paista.
Süüria on saanud mänguväljakuks regionaalsetele jõududele,
kes võitlevad ilmselgelt strateegilise võimu nimel,
ja on kaotanud rahvusliku ühtsuse,
mis on vajalik kahurite suitsu hajutava lahenduse leidmiseks.
Stuudios on dr Harold Rhode, endine Pentagoni analüütik
ja New Yorgi Gatestone'i Ülikooli teadlane.
Tervitan ka hr Meir Javedanfari,
kes on kommentaator ja lektor IDC Herzliyas.
Tervitan ka TV7 analüütikut, Amir Orenit.
Olukord on keerukas. Püüa sellesse veidi selgust tuua.
Süüria oli kunagi regioonis tõsine tegija.
Pärast rahu Egiptusega,
oli Süüria veel tegija.
Tema hästi relvastatud vaenlase Iisraeli
kogu kaitsepositsioon oli rajatud sõjale Süüriaga.
See ei vasta enam tõele.
See ohustab Iisraeli veel üksnes läbikukkunud riigina.
Süüria kompaktset osariikide süsteemi,
mis eksisteeris lahkunud Hafez Assadi ajal, enam pole.
Iisraeli perspektiivist on Süüria hoopis midagi muud.
See sarnaneb nüüd Iraagile ja laguneb enklaavideks.
või erinevateks provintsideks.
See ei tähenda, et maa-maa tüüpi raketid
ja Süüria relvajõudude hävitajad poleks enam ohuks,
kuid hetkel on Süüria hõivatud oma siseprobleemidega,
isegi kui välisjõud erinevaid Süüria osapooli aitavad.
Dr Rhode, miks valitseb rahvusvahelises kogukonnas,
eriti USAs ja ELs vastumeelsus konflikti sekkumise suhtes?
Ilmselt hirmu tõttu ja seda järgmisel põhjusel.
Lähis-Ida pole Lääs ega kena, demokraatlik kohake, vaid raske paik.
Lähis-Idas loeb võim. Avalik arvamus korda ei lähe.
USA põgenes Iraagist, Afganistanist
ja praegu toimub Iraaniga sama. USA kapituleerus ja näitab jätkuvalt,
nagu ütleb prof Bernard Lewis, suurim elav Lähis-Ida ajaloolane,
et USA on usaldamatu liitlane ja hambutu vaenlane.
Lähis-Ida hoiab tugeva poole.
USA pole tugev ja seetõttu pole seda ka Lääs.
Nad peavad ellu jääma ja teevad selleks kõik vajaliku.
Seepärast on Da'esh või ISIL
Süürias, Iraagis ja mujal niivõrd edukas.
Nad seisavad sirge seljaga,
on jõulised ja Lähis-Idale meeldib võim.
Järgneb küsimus teile, hr Javedanfar,
seoses regionaalsete tegijatega,
nagu Iraan ja Saudi Araabia.
ning ka ISIL,
kes samuti konfliktis osaleb.
Selgitage, palun, asja šiia moslemite perspektiivist,
kuhu kuulub ka Assadi režiim. See on üsna huvitav.
Assadi režiim kuulub alaviitide sekti.
Ametlikult peetakse neid šiia religiooni haruks.
Selle sätestas endine šiiitide imaam Liibanonis Musa as-Sadr
1974. aastal.
Režiimil on olnud liitlassuhted Iraani režiimiga
revolutsiooni algusest peale.
Iraani jaoks on see enam kui religioosne side.
Iraanile on suhetes Süüriaga tähtsad strateegilised kasutegurid
seoses ühispiiriga Iisraeliga ja Liibanoniga
ning positsiooniga Vahemeres.
Šiiitlik element on ka tähtis, sest revolutsioonist peale
on Iraan püüdnud sõbrustada nii šiiade kui sunnidega,
kuid mõned sunniriigid pole soovinud tihedaid sidemeid Iraaniga.
Iraan tahab säilitada Süüriat tähtsa strateegilise baasina.
Teiseks on Iraan püüdnud leida turge oma naftavälistele toodetele.
Süüria oli üks suuremaid vastavaid turge.
Süüria on Iraani jaoks tähtis ka relvatoimetusteks Hezbollah'le.
Nii et Iraanile on oluline Süüriat baasina säilitada.
Aga šiiitlus pole siin kõige tähtsam.
1982. a, kui mu pere seal oli, ja naisi hijabe kandma sunniti,
kiskus Assadi politsei Damaskuses naistelt hijabe maha,
kuna muretseti islami tõusu pärast Süüria poliitikas.
Hoolimata religioonist ei valitse nende vahel täielikku harmooniat.
Süüria väärtus Iraani jaoks on eelkõige strateegiline.
Hr Oren? - Geopoliitika on religioonist olulisem.
Mängus on iidsed kultuurid ja impeeriumid nagu Assüüria,
Mesopotaamia ehk Paabel ja Pärsia.
Hiljem tulid araablased ja moslemid.
Kuid juurteni minnes on just need geopoliitilisteks faktoriteks.
Süüria on alati olnud liidus
oma naabri Iraagi vaenlasega.
Iraan on juhtumisi teine naaber ja teine Iraagi vaenlane.
Süüria-Iraani liit on loomulik,
isegi kui poleks sidemeid šiiitide ja alaviitide vahel.
Uus tegija Saudi Araabia asendab põhimõtteliselt Iraaki,
kes on nüüd kambas Iraaniga.
Tõepoolest. Saudi Araabial on olnud Jordaaniaga vastasseis
seoses probleemidega monarhide osas.
Samas on saudid kaua süürlasi kahtlustanud.
Ja kolmandaks, sest mängus on rohkem faktoreid,
on saudid alati maksnud nn väljapressimisraha rühmitustele,
kes võiksid Saudi koda õõnestada.
Nad pole Hamas ega toeta Hamasi,
vaid tahavad, et Hamas ei sekkuks Saudi Araabia asjadesse.
Saudi Araabia pole otseselt kellegi poolt või vastu.
On tähtis näha, et Iraan, Süüria ja Hezbollah Liibanonis,
on telje osa, kuid nende kohal on Venemaa.
On huvitav, et Venemaa ja USA
tegid kahe aasta eest lepingu keemiarelvade suhtes
ja sundisid Assadi seda järgima.
Näib nagu venelased, ameeriklased ja iraanlased teeksid ponnistusi
Süürias mingit rahu kehtestada või riiki jagada.
Võimalik, et läbirääkimised käivad.
Qasem Soleimani, Iraani revolutsioonikaartlaste ülem,
viibis Moskvas,
ja nüüd saadab Iraani välisminister linnapead tolle visiidil.
Jätan selle teema teistele.
Ta võib juba Süürias olla. Nii et midagi toimub.
Tuleme selle juurde tagasi
ja toome sellesse kaosesse veel ühe mängija - Türgi.
Kuidas on lood Türgiga nüüd,
kui nad on USA juhitud koalitsioonis rohkem ette võtnud
õhurünnakute näol ISIL-i vastu
ja teiste rühmituste vastu, sh ka kurdid.
Milline see dünaamika on?
Erdogan on islamistlik sunni fundamentalist.
Ta põlgab Läänt, isegi kui Obama teda parimaks sõbraks nimetab.
Mis Erdogani puudutab, siis ta ütles alles nädal tagasi,
et Türgi rahvas hääletas paari kuu eest valesti.
Ta ei saanud enamust,
et sultaniks saada ja omatahtsi põhiseadust muuta.
Tekkis suur kurdi rühmitus ja suur Türgi rahvuslaste grupp.
Ta ütles, et on püüdnud varem kurdidega koostööd teha,
kuid nüüd lubas ta kogu jõust neile vastu panna,
mida ta teebki Türgis, Süürias ja Iraagis.
Ta võidab rahvuslased oma poolele, saab 2/3-lise enamuse,
võib muuta põhiseadust ja saada jumalaks.
Erdogan ütles: "Demokraatia on rong.
Püsime rongil seni, kuni jõuame soovitud jaama."
Need on tema, mitte minu sõnad. Läänt ta ei armasta.
Tal on ka probleeme Iraaniga. Ühelt poolt läheb tal Iraaniga hästi,
eelkõige raha osas.
Kuid samas on Türgi tugevaim sunniitlik jõud.
Iraan on tugevaim šiiitlik jõud.
Šiiitide ja sunniitide vaheline sõda,
mis paljusid asju mõjutab,
algas prohvet Muhhamedi surmaga rohkem kui 1400 aastat tagasi.
Kui Islamivabariigi rajaja Khomeini lennukist väljus,
ei maininud ta esmalt šahhi, USAd ega Iisraeli.
Ta ütles, et tuli korrigeerima ammu tehtud viga ja kõik mõistsid.
Šiiidid kaotasid.
Lähis-Idas pole kunagi rahu. Möödunu pole kunagi möödunu.
1400 aasta eest toimunu juhtunuks otsekui täna.
Türgi on suurim ja tugevaim sunni riik.
Iraan on suurim ja tugevaim šiiitlik jõud.
Pikas perspektiivis nende huvid ei ühti.
Raha nad võivad siiski koos teha.
Isegi Da'esh, kes vihkab šiiite ja usub, et nad tuleks kõik tappa.
Iraan aitas algul rühmituse loomisele rahaga kaasa,
lootuses, et suudab neid kontrollida. Kuid see ei paista õnnestuvat.
Viimase sajandi jooksul, pärast 1. Maailmasõja lõppu,
olid Lähis-Idas nn rahvusriigid kooskõlas enesemääramisõigusega.
Samuti oli ka vähemusi, hõime ja kogukondi,
kes ei elanud konkreetsete rahvusriikide piirides.
Näiteks kurdid, druusid ja palestiinlased.
Kui palestiina põgenikud hajutati Süüriasse, Liibanoni ja Jordaaniasse,
ei tahtnud nad olla süürlased, liibanonlased ega jordaanlased.
Ega neil valikut polnudki, valitsused ei pakkunud kodakondsust.
Pidevalt toimusid hõõrumised, sisemised kokkuvarisemised,
polnud ühtki rahu ja vaikuse päeva,
kuna kurdid on Türgi keskvalitsuse vaenlased,
Iraagi ja Iraani keskvalitsuse vaenlased.
Nad püüavad luua
iseseisvat või vähemalt autonoomset valitsust.
Sama juhtub ka teiste vähemustega.
Naaseme Süüria konflikti juurde.
See on küll kõik omavahel seotud,
kuid milline on Süürias dünaamika
erinevate rühmituste vahel?
Siin on üks huvitav areng.
Iraani välisminister läheb Süüriasse.
Tal on 4-punktiline plaan kriisi lahendamiseks.
Miks ta seda praegu teeb?
Iraanlased mõistavad,
et ei suuda režiimi kaitseks piisavalt mehi mobiliseerida.
Assad on ise avalikult öelnud, et pole piisavalt mehi.
Afgaani vabatahtlikke, kes Iraanis illegaalselt töötasid,
lennutatakse 500 USD eest kohale Assadi eest võitlema.
Nad saavad kaks nädalat väljaõpet ja lähevad seni ebaedukasse sõtta.
Iraan mõistab, et ei suuda Assadi päästa ja püüab kompromissile jõuda.
Plaan nõuab esiteks kohest relvarahu kõigi poolte vahel;
järgneb ühisvalitsuse loomine,
Süüria põhiseaduse uuendamine
ja viimaks valimised rahvusvahelise egiidi all.
Nii tahab Iraan olukorda päästa.
Kas kõik sellega ka kaasa lähevad? Ma pole kindel.
Kas siin on üldse võimalus,
et ISIL mingis kontekstis mingile relvarahule allub?
See ei puuduta ISIL-it, vaid kõiki peale ISIL-i.
ISIL kontrollib hetkel ligi poolt kõnealusest territooriumist.
Lähis-Idas on lepingud vaid sammud teel oma tahtmise saavutamiseks.
Lääs võib arvata, et nad ohverdavad, kuid Lähis-Idas see kedagi ei huvita.
Kui vaadata Iraani ja välisminister Zarifi,
siis väidetavalt on nad lepingus nõustunud millegagi, mida me ei tea.
Ta rühib pidevalt mööda teed edasi, et oma tahtmist saavutada.
See ei tähenda midagi. ISIL-le ei tähendaks see ka midagi.
Nad on seda sõda pidanud juba 1400 aastat.
Nad võidavad. Sama mõtlevad ka iraanlased.
Ei mingit rahu!
Küsiksin esmalt küsimuse.
Reaalsuses püüab Iraan lepinguga edasi liikuda,
kuid samuti näeme ka Saudi Araabiat kulissides mängimas.
Välisminister oli äsja Saksamaal
ja arutas erinevaid küsimusi Saksa kolleegi Steinmeieriga,
kes ütles avalduses, et on vaja lahendus leida.
Seejärel sõitis ta Venemaale, et püüda neid veenda.
Eelmine nädal käis siin USA välisminister Kerry. Mis toimub?
Olulisim faktor, mida jälgida,
isegi kui seda veidi naeruvääristame, on USA.
Sellepärast, et ISIL kasutab shock and awe'd.
Vana USA doktriini shock and awe, mida eri sõdades nägime,
on nüüd ISIL käiku lasknud.
Äsja möödunud aasta esimeste kuude vältel,
kuna ISIL on liikvel olnud alates 2014. a juulist,
kasutati shock and awe'd.
Seejärel minnakse üle kurnamissõjale.
USA on maailma tippekspert kurnamissõja alal.
See võib kesta ja kesta. Jaapan ja Saksamaa nägid seda.
Isegi külm sõda oli USA kurnamissõja võit.
Sel aastal toimus 6000 rünnakut
hävitajate ja droonidega.
Näeme veel rohkem jõudu ja väge.
Teised osapooled teavad, et kui USA on pühendunud,
siis isegi kui nad ei võida on nad kohal, et lahinguid venitada.
Seepärast ühinevad kõik pooled,
et jõustada äsja mainitud plaani,
ja ehk Assad jääb võimule,
kas tseremoniaalselt või faktiliselt,
kas rannikul oma enklaavis,
kuhu võib kuuluda ka Damaskus või ka mitte.
Näeme ka teisi, nn Vaba Süüria Armeed,
Nusra Rinnet või kedagi, kes teisi riigi osi kontrollivad.
ISIL-ist ei saa ametlikku partnerit,
kuid nad peavad otsustama, kas võitlevad peamiselt Iraagis,
kuna neil on veel teisigi moslemialasid, mida kaitsta.
USA Keskväejuhatus on lubanud,
et peagi taastub moslemitega seotud võitlus.
Võimalik, et ISIL taandub veidi Iraagi poole,
kuid mõne kuu pärast kordavad nad sama rutiini uuesti
nagu Lähis-Ida tahadiya'd ja hudnad.
Seda isegi ISIL-i viimaste vallutustega Süürias?
Jah. Tegemist on vaid vaheajaga lahinguraundide vahel.
Käib 15-raundiline võitlus.
Ja gong tähendab vaid, et võitlejad võivad jõudu koguda
vett juua, otsaeest verd pühkida ja uuesti taplusse minna.
Hr Javedanfar, kas on võimalik,
et Iraan ja Saudi Araabia Süüria suhtes üksmeelele jõuavad?
Sõltub millisest Iraanist rääkida.
Kas kontrollitud hääletusega valitud valitsusest
või režiimi organeist, mida pole valitud.
Rouhani valitsus tahab kindlasti saudidega suhteid parandada.
Rouhani oli lähedane ka Rafjansanile,
kes 1990. aastate lõpus saudidega isegi julgeolekulepingu sõlmis.
Nende suhted olid siis väga head ja Iraan oli regioonis oma võimu tipul.
Kuid näib, et režiim seda ei taha. Ajatolla Khamenei on öelnud,
et saudide langemise stardiloendus on juba alanud
seoses Jeemenis toimunuga.
Ka Revolutsioonikaart ei paista huvitatud olevat.
Küsimus on: Kellel on rohkem võimu? Režiimil.
Saudide ja Iraani lähenemine ei näi eriti tõenäoline.
Me ei tea tegelikult, mis Riyadhis või mujal toimub.
Kuningas Salman on üsna värske,
kuid ta võib iga hetk oma poja heaks taanduda.
Kes teab, mis suunas 29-aastane kaitseminister ja asekroonprints
Saudi Araabia juhib.
Dr Rhode? - Pakun ühe mõtte Iraani ja Saudi Araabia teemal.
Lepingu ajal, millest Meir varem rääkis,
oli selge, et ameeriklased toetasid saude.
Tänaseks on ameeriklased saudid hüljanud.
Nad on hüljanud Emiraadid, Kuveidi
ja kõik USA liitlased Lähis-Idas.
Iraan võiks seda hetkel taotleda,
kuna Saudi Araabia võib nõrgana näida
ja seepärast võib leping ka saude huvitada.
Kuid saudid vihkavad Iraani, kuna see on sunni-šiia võitlus,
kus saudid esindavad sunniite ja Iraan šiiite.
Kui USA neid Lähis-Idas ei toeta, valitakse tugevaim hobune.
Antud seisus, kus USA on saudid hüljanud,
peavad nad mujale vaatama.
Iisrael ei kao kuhugile ja näib üsna tugevana.
Iisraeli juhid ütlevad seda, mida mõtlevad.
See näitab teistele Lähis-Idas, et Iisraelile võib ehk toetuda.
Seepärast võib kulisside taga toimuda Iisraeli ja Saudi Araabia lähenemine.
Iisraeli Välisministeeriumi kantsler Dori Gold
kohtus avalikult kõrge Saudi ametnikuga.
Seda poleks varem juhtunud.
Kui USA saude ei toeta, ehk teeb seda Iisrael.
Ameerika avalikkus on tüdinud
igakuistest poolametlikest teadetest.
USA Õhujõud teatasid just,
et järjest on sõditud 25 aastat.
1990. a augusti alguses algas operatsioon Desert Shield,
kui Iraak tungis Kuveiti
ja USA Õhujõud koos teiste USA väeosadega
on Lähis-Idas veerand sajandit jätkuvalt tegutsenud.
Rahvas unustab, kui palju operatsioone on toimunud.
USA on pidevalt kohal olnud. USA armee on tüdinud,
rahvas on tüdinud ega lase end enam mobiliseerida.
See toimub vaid vabatahtlikult.
President Obama tunneb rahvast. Bravuuri võib ju olla,
kuid see ei tähenda jõudu püsima jääda.
Lähenemise suhtes Saudi Araabiaga
peaksime veidi optimismi kärpima.
Saudid tahavad paremaid suhteid Iisraeliga,
kuid mitte enne, kui Iisrael ei pea Abbasiga läbirääkimisi,
ja kuni valitsus ei loobu asundustest.
Saudid vestlevad meiega meeleldi,
kuid väga piiratult.
Kui Iisrael tahaks Iraani režiimi rünnata,
peaksime maha istuma Abbasiga,
sest see lähendaks meid huvitunud saudidega.
Kuni väldime rahukõnelusi palestiinlastega,
anname Iraani režiimile täpselt seda, mida see tahab -
distantsi, mida ei kata meie võimalik lähenemine saudidega.
Mul on teine nägemus. Liit sunniitidega
või saudide või kuveitlaste või teistega on taktikaline.
Sunniitide väitel pole Iisraelile lõpuks Lähis-Idas kohta,
sest kõik maad, mis moslemid iial vallutanud on, kuuluvad neile.
Iisrael ja kõik mittesunniidid ujuvad sunniitide meres.
Kui šiiitlikus Iraanis oleks normaalne valitsus,
siis minu suhtluskogemusest sealsete šiiitlike usujhtidega
pole kahtlust, et nad näevad võimalikus liidus sunniitide vastu
eksistentsiaalset ohtu.
Seepärast on liit saudidega taktikaline.
Kui Iraanis oleks sama valitsus,
olgu see vabariik või šahhivalitsus,
Osa rahvast tahab saada läbi rahvusvahelise kogukonnaga.
Iraan on terrorismi keskus
ja šahhi ajal see nii polnud.
Saateaeg on otsakorral.
Hr Oren, rääkige veidi president Assadi olukorrast.
Ta on teatanud, et tal pole piisavalt mehi jne.
Ka Venemaa teeb Latakias ja mujal strateegilisi manöövreid.
Ka iraanlased ja saudid on suuri summasid investeerinud.
Ja USA kampaania uusi vägesid treenida paistab nurjunud olevat.
Tehke lühiülevaade.
Selleks on Iisraeli perspektiiv.
Iisraeli peamine uus julgeolekuhuvi
on pikemad vaheajad uute tulekollete vahel.
Iisrael ei kavatse lahendada ei Süüria ega Lähis-Ida proboleeme.
Iisrael tahab vähem sõdu ja kui neid tuleb, siis tulgu lühikesed.
Iisrael ei sekku Süüria asjadesse ja tegutseb vaid siis,
kui Hezbollah'le toimetatakse raskerelvastust.
Iisrael jääb pealtvaatajaks ja laseb teistel probleeme lahendada.
Saateaeg on kahjuks otsas.
Aitäh saates osalemast, dr Rhode, hr Javedanfar.
Hr Oren, oli väga meeldiv.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri