Tervetuloa Jerusalem studioon!
Israelin ja palestiinalaisten rauhanneuvottelujen kariuduttua -
viime vuoden huhtikuussa -
kansainvälinen yhteisö, erityisesti Euroopan unioni, -
kehottaa aloittamaan rauhanneuvottelut uudelleen.
Tilanne on kuitenkin vain pahentunut viime neuvotteluista, -
mikä herättää epäilyjä neuvottelujen kannattavuudesta.
Tästä keskustelevat kanssamme tohtori Mordechai Kedar, -
Israelin ja palestiinalaisten konfliktin asiantuntija Bar Ilan -yliopistosta, -
ja tohtori Max Singer, USA:n ulkopolitiikan asiantuntija -
Bar Ilan -yliopiston Begin-Sadat -keskuksesta, tervetuloa!
Tervetuloa myös TV7:n analyytikko Amir Oren!
Amir, selventäisitkö asiaa?
Uusille neuvotteluille ei näytä olevan mitään pohjaa.
Vertaan tilannetta samantyyppiseen asiaan.
USA:n puolustusministeri Carterilta kysyttiin hiljattain, -
miksi ISIS voitti Ramadissa, -
vaikka siellä oli niin paljon Irakin hallituksen joukkoja.
Hän vastasi: "Tahto puuttui."
Palestiinalaisten ja Israelin konfliktissa suurin ongelma on -
poliittisen tahdon puute.
USA:n ulkoministeri John Kerry tarjosi tiettyä kaavaa viime vuonna.
Se olisi ehkä ollut hyväksyttävissä, -
mutta sen toteuttamiseen ei ollut poliittista tahtoa.
Ei riitä, että Abbas ja Netanjahu astuvat ulos Valkoisesta talosta -
ja sanovat sopineensa periaatteista, -
jos he eivät saa niitä läpi oman kansansa keskuudessa.
Tohtori Singer, -
presidentti Obaman virkakausi päättyy puolentoista vuoden kuluttua.
Kiinnostaako tämä konflikti amerikkalaisia enää?
Kyllä kiinnostaa, mutta ei niin paljon kuin ennen, -
koska heidän aloitteensa epäonnistui.
Obama tahtoo panostaa sellaiseen, joka todennäköisemmin toimii.
Tohtori Kedar, näyttää siis siltä, -
että amerikkalaisten kiinnostus on hiipunut.
Sen sijaan EU:n ulkoministeri Mogherini tuli Israeliin ja Ramallaan -
ja julisti vilpittömästi tahtovansa osallistua -
Israelin ja palestiinalaisten rauhanneuvottelujen käynnistämiseen.
Israel ja palestiinalaiset sanovat olevansa kiinnostuneita, -
ja Netanjahu toisti olevansa sitoutunut kahden valtion ratkaisuun, -
josta hän yritti aiemmin peräytyä.
Miten tämä toimii käytännössä?
Neuvotteluihin ja ratkaisuun painostavat eurooppalaiset, -
eivät israelilaiset tai palestiinalaiset.
Se ilmeni selvästi Ha'aretsin raportista viime viikolla.
Ranskan ulkoministeriön delegaatio väitteli kiivaasti -
Israelin ulkoministeriössä tästä aiheesta.
Ha'aretsin mukaan ranskalaiset väittivät, -
että heidän yleinen mielipiteensä painostaa heitä ajamaan tätä asiaa.
Sitä eivät siis halua israelilaiset, vaan ranskalaiset, -
joista yhä useampi on muslimi.
He haluavat palestiinalaisvaltion, -
josta voi tulla terrorivaltio, koska sitä ei voi mitenkään estää.
Hamas jo voitti vaalit vuonna 2006 ja valloitti Gazan vuonna 2007.
Mikä estäisi sitä tapahtumasta Länsirannalla? Ei mikään!
Euroopan muslimit siis painostavat poliitikkoja painostamaan Israelia -
perustamaan palestiinalaisvaltion, josta lopulta tulee toinen "hamastan".
Eivät ranskalaispoliitikot välitä Israelista tai palestiinalaisista, -
vaan omasta asemastaan.
He tulevat tänne saadakseen kannatusta Ranskan kaduilla.
Tämä on heidän ainoa motiivinsa.
He laulavat sitä laulua, -
jonka Ranskan yhä islamilaisempi väestö on heille opettanut.
Suurin virhe, jonka palestiinalaiset tekivät vuonna 1948, oli se, -
että pakolaiset jäivät Libanoniin, Jordaniaan ja Syyriaan -
sen sijaan, että olisivat lähteneet USA:han, -
jonne he olisivat kotiutuneet samoin kuin juutalaiset.
No, en tarkoittanut tätä aivan vakavasti.
Kuten tohtori Kedar sanoi, sisäpolitiikalla on vaikutusta.
Se näkyi hiljattain Britannian vaaleissa.
Kyse on kuitenkin myös tärkeysjärjestyksestä.
Israelin ja arabien konflikti ei ole Lähi-idän ongelmien lähde.
Vaikka olisimme ratkaisseet kiistat naapureidemme kanssa, -
silti ISIS tekisi sen, mitä se tekee, ja Syyriassa olisi sisällissota.
Silti tämä ei voi jatkua ikuisesti. Se täytyy joskus ratkaista.
Ehkä nyt kummallakaan osapuolella ei ole tarpeeksi energiaa -
tehdä tarvittavat kompromissit.
Palestiinalaistenkin pitäisi tehdä vaikeita myönnytyksiä.
Kaikki puhuvat niistä myönnytyksistä, joita Israelin täytyisi tehdä.
Sen pitäisi vetäytyä rajoilta, tyhjentää siirtokunnat ja niin edelleen.
Palestiinalaisten täytyisi kuitenkin myös lopettaa konflikti lopullisesti.
Mitään uusia konflikteja ei saisi enää aloittaa.
Osapuolilla ei ole sellaiseen johtajia eikä kannatusta.
Palestiinalaispiireissä ei keskustella lainkaan -
Israelin tunnustamisesta ja rauhan tekemisestä sen kanssa.
Mikään merkittävä palestiinalais- ryhmä ei ole ehdottanut sellaista.
Siitä ei edes keskustella arabiaksi.
Siksi voimme olettaa, -
että palestiinalaisten asenne on edelleen sama kuin vuonna 1948, -
eli juutalaisvaltiota ei saa olla olemassa, -
ei millään ehdoilla eikä millään alueella.
Haluaisin keskustella Euroopan osallisuudesta.
Tohtori Kedar, kysyisin teiltä tästä asiasta.
Euroopan unioni on Israelin suurin kauppakumppani.
Eurooppa on myös palestiinalaisten suurin tukija, -
ja siksi sillä on vaikutusvaltaa.
Aikooko EU käyttää valtaansa saadakseen jotain alkuun?
Se on jo tehnyt niin boikotoimalla israelilaistuotteita, -
jotka on tehty Länsirannalla.
Boikotti on levinnyt myös itse Israelissa tehtyihin tuotteisiin, -
koska ongelmana pidetään Israelia eikä miehitystä.
Koko Israelin boikotoiminen on yhä suositumpaa Euroopassa.
Israelilaistuottajat osaavat kuitenkin suunnata markkinansa muualle.
Vienti suunnataan esimerkiksi Kiinaan ja Japaniin.
Israelilaistuottajat ovat osoittautuneet joustaviksi.
He osaavat sopeutua boikotteihin.
30 vuoden kuluttua Eurooppa on islamisoitunut.
Tämä on kiistämätön tosiasia.
50 vuoden kuluttua Ranskan enemmistö on muslimeja.
Ostaako se silloin Israelin tuotteita?
Israelissa tuskin on edes Ranskan lähetystöä.
Olemme jo tottuneet siihen ajatukseen, -
että pitkällä aikavälillä Eurooppaa ei enää ole.
Meidän täytyy valmistautua siihen.
Se on väistämätöntä, jos maahanmuuttoa ei lopeteta, -
eikä väestönkehitys muutu.
Eurooppalaiset eivät enää tee tarpeeksi lapsia.
Jos eurooppalaisperheessä on keskimäärin 1,1 lasta, -
jossain vaiheessa tulee loppu.
50 vuotta on pitkä aika, ja tämä on spekulaatiota.
Useimmat katsojista ovat vielä elossa 30 vuoden kuluttua.
Eläkerahastot alkavat romahtaa Euroopassa 10 vuoden kuluttua.
Ne ovat riippuvaisia järjestäytyneestä työstä.
Jos ihmiset eivät tee työtä eivätkä maksa rahastoihin, -
rahastot ovat heti vaikeuksissa.
Niiden on maksettava eläkkeitä, -
mutta uudet työntekijät ovat pitkälti maahanmuuttajia, -
jotka eivät useinkaan maksa eläkerahastoihin.
Ranskassa täytyi jo nostaa eläkeikää 60 vuodesta 62:een.
Sitä täytyy vielä nostaa 65 tai 67 vuoteen, -
koska muuten rahastot romahtavat.
Jo nyt on nähtävissä, -
miten muslimien maahanmuutto vaikuttaa Euroopan talouteen.
Oslon prosessin huippuaikoina noin 15 vuotta sitten, -
ennen kuin Länsirannan levottomuudet alkoivat uudelleen, -
mikä oli Jasser Arafatin syytä, -
Israelin ja Euroopan suhteet kukoistivat.
Yksi merkki siitä oli Välimeren aloite, Barcelonan prosessi, -
jossa Israel nähtiin osana Välimeren aluetta.
Israelilla oli myös hyvät suhteet Natoon.
Se päättyi, kun Erdogan tuli valtaan Turkissa, joka on Nato-maa.
Hän alkoi ajaa Israel-vastaista politiikkaa, -
mikä aiheuttaa nyt ongelmia Naton ja Israelin suhteille.
Vuosia sitten julkaistiin muuten kirja nimeltään "Eurabia", -
joka tuolloin vaikutti mielikuvitukselliselta.
Sen kirjoitti Bat Je'or.
Se kuvaili, mitä voisi tapahtua tulevaisuudessa.
Se tulevaisuus on jo nyt.
Niidenkin hallitusten, joilla on periaatteessa hyvät välit Israeliin, -
täytyy ottaa huomioon maidensa yliopistot ja ammattiliitot.
Jos satamassa ei suostuta ottamaan vastaan israelilaisrahtia, -
tai lastaamaan rahtia Israeliin, -
Israelin-kauppa kärsii.
Hallitukset tietävät sen. Se liittyy väestörakenteeseen.
Siksi arabien ja Israelin konfliktin ei saa jatkua.
Jotain täytyy tehdä jonkin aloitteen tai liikkeen kautta.
Emme tiedä, miten paljon muslimit hallitsevat Eurooppaa vuonna 2050.
En usko muslimienemmistöön, -
ellei muslimien maahanmuutto kasva merkittävästi.
On väärin olettaa, että muslimien vaikutusvalta kasvaa tasaisesti.
Älkää unohtako, mitä tapahtuu, kun jokin ryhmä vahvistuu.
Se jakautuu sisäisten erimielisyyksien vuoksi, ja heikentyy.
Pitää huomioida myös mahdollinen vastustus.
Muslimiryhmät voivat radikalisoitua.
Osa radikalisoituu, mutta onko siitä niille etua vai haittaa?
Jos haluaa muuttaa asioita, täytyy olla hieman pelottava, -
mutta ei liikaa, koska se herättää vastustusta.
Siinä on pulma esimerkiksi Ranskan muslimeille.
Haluaisin keskustella nyt USA:n presidentti Obamasta.
Hän ilmoitti, että vaikka USA jatkaa Israelin tukemista, -
se tarkistaa linjansa Israelin ja palestiinalaisten konfliktin suhteen -
sen jälkeen, kun pääministeri Netanjahu sanoi ennen vaaleja, -
ettei hän ole kiinnostunut kahden valtion ratkaisusta.
Milloin hän sanoi niin?
Hän antoi Tsipi Hotovelyn sanoa sen hänen puolestaan.
Hän pysytteli etäällä, mutta halusi välittää sen viestin.
Voitettuaan vaalit hän vetäytyi siitä. Se oli selvä poliittinen kikka.
Hän tarkoitti sitä alusta alkaen...
Saatte pian kommentoida tähän.
Toinen asiaan vaikuttanut asia oli -
pääministeri Netanjahun kommentit Israelin arabeista.
Se sai heidät äänestämään suurin joukoin vasemmiston puolesta.
Netanjahu lausunnot huolestuttivat kansainvälistä yhteisöä, -
myös Yhdysvaltoja.
Onko USA:n presidentin asenne Israelia kohtaan muuttunut, -
vaikka hänen kautensa päättyy pian?
Olen yli 60-vuotias, enkä muista yhtäkään USA:n presidenttiä, -
joka ei olisi kertakaan sanonut arvioivansa uudelleen -
suhdettaan Israelin kanssa.
Jos politiikka perustuu vain oletusten varaan, -
sitä täytyy välillä arvioida uudelleen.
Amerikka ei tajua Lähi-idästä mitään.
Joka päivä he pistävät kaiken uusiksi.
Ensin Saddam on heidän ystävänsä, ja yhtäkkiä hän onkin vihollinen.
Ensin Assad on luotettava, sitten vihollinen kaasutettuaan ihmisiä.
Ensin Sisi on vihollinen, koska hän syrjäytti Mursin, -
mutta nyt hän on ihan hyvä, ja hän saa helikopterit.
Yhtenä päivänä he taistelevat islamisteja vastaan, -
ja toisena syleilevät Muslimiveljeskuntaa.
He eivät tiedä, mitä tehdä Lähi-idässä.
He keksivät aina uuden toimintatavan, joka epäonnistuu joka kerta.
Tämä on tyypillistä USA:n politiikalle Lähi-idässä.
Ovatko ne siis tyhjiä sanoja?
Eivät, vaan hän todella yrittää kehittää uutta politiikkaa, -
joka tulee epäonnistumaan.
Sitten sitä muokataan jälleen, ja sekin epäonnistuu.
Graham Allisonin kuuluisa Kuuban ohjuskriisin malli sisältää -
kolme tärkeää tekijää: kansallinen, organisatorinen ja henkilökohtainen.
Tietysti USA:lla on tietyt turvallisuusintressit.
Hallinnossa on myös tiettyjä organisatorisia tekijöitä.
Barack Hussein Obamalla on myös henkilökohtaiset tavoitteensa.
Hän haluaa jäädä historiaan suurena presidenttinä, -
ja hänen aikansa on vähissä.
Netanjahu aloittelee uutta kauttaan, -
mutta USA:ssa alkaa uusi poliittinen kausi muutaman kuukauden kuluttua.
Obama on pian rampa ankka. Hän haluaa jättää kädenjälkensä nyt.
Vain muutama kuukausi sitten Netanjahu tuli Yhdysvaltoihin, -
ja yritti opettaa Obamalle Amerikan arvoista.
Se oli selvä nuhtelu.
Nyt Obama maksaa takaisin puhumalla Israelin arvoista.
Obama odotti kunnes Netanjahu muodosti hallituksen, -
ja antoi sitten haastattelun Atlanticin Jeffrey Goldbergille -
ja piti puheen washingtonilaisessa synagogassa.
Niissä hän vertasi USA:n kansalais- oikeusliikkeitä ja mustien syrjintää -
juutalaisten ja arabien väleihin Israelissa.
Tätä suuntausta amerikkalaisessa ajattelussa ei voi jättää huomiotta.
Mustat, latinot ja muut ei-valkoiset ovat nouseva enemmistö -
amerikkalaisessa yhteiskunnassa.
Jos ehdokkaina olisi ollut vain valkoisia miehiä, -
Mitt Romney olisi epäilemättä voittanut.
Myös seuraava demokraattiehdokas, ehkä Hillary Clinton, -
panee toivonsa näihin ryhmiin.
Israelin täytyy sopeutua tähän uuteen väestörakenteeseen.
Käytännössä kuitenkin vain joitakin päiviä sitten -
USA otti vahvasti kantaa Israelin puolesta -
ydinsulkusopimusta käsittelevässä kokouksessa.
Obama noudatti siinä aiempaa USA:n linjaa, -
josta hän perääntyi joitakin vuosia sitten -
painostaakseen Israelia.
Nyt hän on ilmeisesti luopunut tästä Israelin vastaisesta toimenpiteestä.
Hän teki sen viisi vuotta sitten Egyptin painostuksesta.
USA:ssa vaaditaan myös Israelin turvallisuuden takaamista -
riippumatta Israelin toiminnasta palestiinalaisia kohtaan.
Jokaiselle amerikkalaisjohtajalle on tärkeää osoittaa -
vankkumatonta sitoutumista Israelin turvallisuuteen -
riippumatta siitä, mistä päivänpolitiikassa väitellään.
Olette oikeassa, mutta se voi silti vahingoittaa Israelia.
Muutama vuosi sitten USA toimi Israelin etuja vastaan.
Viime viikolla se toimi Israelin hyväksi.
Oliko tämä vain näiden neuvottelujen piirre, -
vai osoittaako se Obaman Israel-vastaisten toimien rajan?
Hän edustaa sitä amerikkalaisten käsitystä, -
että nyt, vain kuukausi ennen Iran-neuvottelujen huipentumaa -
ei ole aika kyseenalaistaa Israelin kantaa ydinasiassa.
Yhdysvalloissa ja Euroopassa on sellainen näkemys Israelista, -
että heti kun Israelin ja palestiinalaisten ongelma ratkeaa, -
kaikki muut Lähi-idän ongelmat on helpompi ratkaista.
ISIS rauhoittuu, Assad käyttäytyy kiltisti, -
ja Libyan heimot laulavat yhdessä nuotiolla.
Israel on muka Lähi-idän avainongelma. Se on järjetöntä!
Jos Israel pyyhitään kartalta, tekevätkö Libyan heimot sovinnon, -
syleilevätkö arabit ja kurdit toisiaan, -
ja ratkaisevatko Irakin sunnit ja shiiat vuosisataiset kiistansa?
On järjetöntä ajatella, että rauha Israelin ja palestiinalaisten välillä -
helpottaisi Lähi-idän muiden konfliktien ratkaisua.
Merkitseekö tämä siis sitä, että nykytilanne voi jatkua?
Ei, vaan kyse on siitä, miten ongelma ratkaistaan.
Ainoa ratkaisu on palestiinalaisten emiraatit.
Gaza on jo sellainen, ja niitä tarvitaan seitsemän lisää: -
Hebron, Jeriko, Ramalla, Nablus, Tulkarm, Kalkilya ja Jenin.
Israelin pitäisi pysyä kaikkialla estämässä uudet hamastanit.
Tohtori Kedar on niin ihastunut palestiinalaisalueisiin, -
että hän haluaa niitä lisää.
Tämä on ainut Lähi-idässä toimiva malli.
Vain pienet yhtenäiset valtiot pysyvät pystyssä.
Nyt voimme keskustella arabimaiden vaikutuksesta -
Israelin ja palestiinalaisten neuvotteluissa.
Sunnimailla ja Israelilla on intressejä edetä turvallisuusasioissa -
ei vain kulissien takana vaan myös niiden edessä.
Vastaisitteko lyhyesti, mitä lähitulevaisuudessa tapahtuu?
Ainoa ratkaisu Lähi-idässä on keino- tekoisten valtioiden pilkkominen -
kurdivaltioksi, Etelä-Syyrian druusivaltioksi, -
Luoteis-Syyrian alawiittivaltioksi, ja useaksi valtioksi Irakissa.
Ne olisivat samanlaisia kuin palestiinalaisemiraatit.
Tästä kertovat nettisivut palestinianemirates.com.
Siellä selitetään englanniksi Lähi-idän tosiasiat.
Tohtori Singer?
Se on ristiriidassa amerikkalaisen yhdistämishengen kanssa.
Se on USA:n ongelma, -
koska Lähi-idän todellisuus ei ole USA:n toiveiden mukainen.
Kansallisvaltiot ovat ehkä tiensä päässä.
Myös Israel ja Juuda sotivat aikoinaan toisiaan vastaan.
Monet israelilaiset haluaisivat, -
että Tel Aviv olisi erillinen emiraatti.
Ehkä meidän pitäisi alkaa ajamaan asiaa?
Täällä on esitetty luovia ideoita tänään.
Kiitos, tohtori Kedar ja tohtori Singer!
Kiitos, Amir Oren ja katsojat! Näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta