JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Tervitan oma vestluskaaslast Pekka Sartolat!
Enne esimest küsimust tahaksin tõdeda,
et Lähis-Ida on otsekui möllav meri,
kus täpselt enam ei teagi, kes kelle vastu on.
Kuid püüame seda kajastada ja sellest vestleme tänagi.
Enne kui räägime Iraanist ja teistest suurtest teemadest,
küsiksin, milline on seis koalitsioonikõnelustega Iisraelis?
Täna, esmaspäeval, on Netanyahul kaks päeva aega vastata presidendile,
kes andis talle mandaadi enamusvalitsuse moodustamiseks.
Hetkel puudub tal enamusest veel 14 kohta.
Tal on Knessetis koos 47 mandaati,
kust puudub veel 14, et saada kokku enamuseks vajalik 61 kohta.
Juba enne kõnelusi sooviti koalitsiooni saada 67 liiget,
mis oleks Knesseti ajaloos hea tulemus.
Kaks puuduvat parteid ajavad keele pingule,
nõuavad omale positsioone ja oma vaateid koalitsioonilepingusse.
Näib, et võimalik ühinemine jääb viimasele minutile.
Ja kui Netanyahu ei suuda koalitsiooni luua, siis seis muutub.
Mis saab edasi, kui see ei peaks õnnestuma?
President Rivlin annab siis mandaadi järgmisele parteile,
mis tähendab Sionistlikku Liitu, kes sai 24 kohta.
Netanyahu Likud sai 30 kohta.
See seis tekitaks muret, kuna neil pole niigi palju toetajaid
kui Netanyahul oli. Kaalukeeleks on eelkõige usuparteid,
kes tahavad säilitada ješivatudengite vabastuse armeeteenistusest.
Tööpartei ja Sionistlik Liit on absoluutselt selle vastu
ja nõuavad selle muutumist.
Pole meie asi hinnata, kas see on õige või vale,
kuid see vähendab oluliselt Sionistliku Liidu partnerlusressursse.
Kui Netanyahu peaks ebaõnnestuma, siis edasine eriti helge pole.
Kas sellele võiksid järgneda uued valimised?
See näib olevat ainus võimalus.
Vaevalt et keegi tahab vähemusvalitsusega võimul olla
Iisraeli situatsioonis.
Uued valimised on tõenäolisemad ja seda ka keegi ei taha.
Kui peaksin midagi ennustama, usun, et vana rebane Netanyahu
suudab enamuseks piisava häältearvu kokku saada.
See on minu arvamus, kuid saame varsti näha.
Obama püüdis enne Iisraeli valimisi tulemusi mõjutada,
et Netanyahul ja Likudil halvasti läheks.
Õnneks nii ei läinud.
Nüüd näib, et Obama püüab oma käitumist muuta.
See on omapärane käitumine.
Pole ime, et araabiamaades hüütakse teda tuulelipuks.
See on põnev seis,
sest päev enne valimisi tundus,
et Likud saab korralikult lüüa.
Ühe ööpäeva jooksul tõusid julgeolekuküsimused
ja Palestiina riigi rajamine ühele pulgale.
Need ühendati omavahel, mis on üsna õige.
Seejärel hakkasid Tööpartei aktsiad
kiiresti langema.
Obama on tahtnud oma valitsusajal just Palestiina riiki luua,
mida Sionistlik Liit jõuliselt toetab.
Näib, et julgeolekuküsimused
tõusevad iisraellaste seas niivõrd olulisele kohale,
mis on ka mõistetav,
et Obama on ilmselt mõistnud oma taktika nurjumist,
oma kelgu ümber pööranud ja püüab Iisraeli-suhteid parandada.
Selle taustal võivad olla nende endi valimised,
mis toimuvad 1,5 aasta pärast
ja kus vajatakse juutide hääli
USA juudid toetavad tavaliselt jõuliselt Netanyahut
ja julgeolekuteemasid.
Iisraeli valimistest on möödas mõni nädal.
Samal ajal käivad kõnelused Iraani tuumarelva keelustamise üle.
Sealgi on olukord selline,
et Netanyahu käis sellest Kongressis rääkimas,
misjärel Obama käitumine vaenulikumaks muutus.
Muutused käivad väga kiiresti.
Kas Obama võis mõista,
et Iisraelil on ehk siiski õigus?
Ma ei tea. Minu luureandmete järgi, kus olen jälginud Iraani 13 aastat
väga aktiivselt ning mu allikad pole mulle seni pettumust valmistanud
ja ma pole kordagi eksitavat infot saanud,
ei mõista ma, kuidas Obama, kellel on veel rohkem teavet,
saaks olla teadmatuses,
et Iraan petab pidevalt lääneriike oma programmiga.
Neil on juba praegu võimalik, mida möönis ka nende asepresident,
seni rikastatud materjalist kaheksa tuumapommi teha.
Milleks nad uraani nii suurtes kogustes rikastavad,
mida nad oma tuumajaamadeski kütusena ära kasutada ei suudaks?
Neil peaks käigus olema sada ja neil on vaid üksainus jõujaam.
On selge, et nad rikastavad uraani nii suures koguses muul eesmärgil.
Obama on ilmselt lusika õigesse kätte võtnud,
ning püüab rahvast ja iisraellasi oma poolele meelitada,
ja möönab võimalust, et Iraan neid ninapidi veab.
Kuid samas püüab ta tagada,
et Iisrael saaks kõikvõimaliku toe ja abi, mida USA suudab neile anda.
Obama on ilmselt järele mõelnud
ja otsustanud nii mõnestki asjast taganeda.
Kui mõelda olukorrale,
kus Iraan on pideva viivitamisega jätkanud tegevust,
mis viib tuumarelvani,
ja samal ajal on Venemaa
otsustanud hakata toimetama Iraani S-300 raketitõrjesüsteeme,
kuidas saaksid USA ja Iisrael
hävitada Iraani tuumarajatisi,
kui neid peaks leiduma?
S-300 süsteemide müügileping sõlmiti juba seitsme aasta eest.
2010. a nende edastamine külmutati.
Toona oli Venemaa ja Lääne koostöö sujuvam kui praegu.
Polnud tänaseid välispoliitilisi agressioone.
2010. a külmutas Venemaa selle hanke.
Tegemist on raketitõrjesüsteemiga,
kus on mobiilsed patareid, mida saab liigutada.
Neil on ka radarid, raketiheitjad ja raketid.
Nüüd kui 2. aprillil sõlmiti nn Lausanne'i raamlepe,
muutis Venemaa äkitselt meelt
ja teatas, et jätkab S-300 sarja tarnimist Iraanile
ning lubas lisada ka veidi kaasaegsema S-400 sarja.
Sellega suudetaks hävitada
kõik nende vastu suunatud liikuvad objektid.
Samas on nad väga teadlikud,
et Iisraelil õnnestus 2007. a hävitada Süüria tuumakompleks
ja mööduda tollestsamast radarisüsteemist.
Nad söötsid sinna valeinfot.
Kui S-300 tuvastab objekti,
saadab see välja radarisignaali,
mis peegeldub tagasi ja näitab, millega tegemist on.
Iisraeli luureaparaadil õnnestus luua süsteem,
kus radarisignaal läheb kosmosesse ega näita midagi.
Radariekraanil pole midagi ja rakette välja ei lasta.
Sama süsteem on mingis teises vormis ilmselt käigus S-400 sarjas.
Ka USA on teatanud, et see pole mingi probleem.
Ka Iisraeli teatel ei kujuta S-300 neile mingit probleemi.
Seepärast lisas Venemaa paketti ka kaasaegsema S-400 süsteemi.
Mul puudub info, mis suunas seda arendatud on.
Väidaksin, et tegemist on sarnase radarisignaali
ja funktsioonidega süsteem ning sellega nad saavad hakkama.
Iraani tuumarajatised pole kaitstud, kui Iisrael otsustab neid rünnata,
kas pommitamise või tiibrakettidega.
Kui Iraan tegutseb vastavalt oma jutule
ja see on vaid rahumeelseks kasutuseks,
siis milleks on vajalikud nii arenenud kaitsesüsteemid?
Kes ründaks Iraani, kui seal midagi rünnata poleks?
Selles probleem ongi. Iraan ei nõustu laskma IAEA inspektoreid tehastesse,
kus neid valmistatakse. Nende Revolutsioonikaart
vastutab ka tuumaprogrammi relvastusdimensiooni arendamise,
rakettide ja pommide valmistamise eest.
Neisse tosinasse tehasesse inspektorid ei pääse.
Neid tehaseid Iraan kõnelustele ei kaasanud,
väites, et nad ei luba kedagi oma armeebaasidesse ja -ladudesse.
See on sõjasaladus.
Selle taga varjavad nad tipptehnoloogiat,
millega toodetakse tuumarelva.
Nad on valmis lubama inspektoreid rikastustehastesse.
Neil on piisavalt materjali mitmeks pommiks.
Neil poleks vaja midagi isegi juurde rikastada.
Nad võiksid aktsepteerida
tsentrifuugide arvu vähendamist viiele tuhandele.
See pole neile praegu enam probleem,
kuna nad on rikastanud pommimaterjali juba 10 aastat.
Iraan on olnud Süüria presidendi Assadi
ja Hezbollah juhendajaks.
Nad on tegutsenud Iraani juhiste järgi.
Kas on võimalik, et lisaks praegusele tohutule relvaarsenalile
jõuavad nood S-300 ja S-400 patareid ka Hezbollah' kasutusse?
Täiesti võimalik.
Nüüd kus käsil on ka Ukraina kriis
ja Ukraina tahtis osta Iisraelilt relvatehnoloogiat,
just tõrje-, radari- ja raketisüsteeme,
reageeris Putin väga jõuliselt ja teatas Iisraelile,
et kui kõige kaasaegsemaid süsteeme müüakse Ukrainasse,
kus Putinil siiski käsi sees on, kuigi ta väidab vastupidist,
annavad nad Süüriale S-300 süsteeme.
See tähendab, et need jõuaksid ka Hezbollah'ni.
Seda vähemalt püütaks teha. Sündimas on ahelreaktsioon.
Kui aktiivselt või ettevaatlikult
Iisrael sellesse stsenaariumisse suhtub,
ei oska hetkel öelda, sest see pole veel arenenud.
Kuid tean, et kui S-300 pole neile probleem Iraanis,
pole see seda ka Süürias.
Aga et sellistest asjadest juba räägitakse,
kui on teada nende rakettide kiirus,
jõud ja läbistamisvõime,
on need kõik väga ohtlikud relvad niivõrd väikesel alal.
Lisaks Iraani tuumategevusele, millest rääkisime,
on neil ka šiia äärmusrühmitused Jeemenis,
kus käivad aktiivsed lahingud Saudi Araabiaga.
Ka Saudi Araabia on maa,
mis tuleks Iraani meelest hävitada,
nagu Iisraelgi.
See seis on muutunud,
eriti seepärast, et ISIL on siingi kaardid segi ajanud.
Saudide osalus Jeemenis
algas alles viimastel kuudel.
Iraani hegemooniaideaal
ei hõlma üksnes usu levitamist, vaid ka kaubanduse mõjutamist.
Neil on Hormuzi väin, mis viib Pärsia lahte.
Punasesse merre viib Bab-el-Mandebi väin.
Need on ühed maailma tähtsaimad kaubalaevateed.
Nad püüavad kontrollida Hormuzi väina,
mis on võimalik, kuna asub nende merepiiri lähedal.
Seal on samas ka USA sõjalaevad.
Houthi mässuliste abil, keda Iraan toetab,
püütakse saada sillapeapositsiooni ka Adeni lahte.
Nende kahe väina vahel suudavad nad pitsitada
kogu põhjapoolkera kaubalaevade liiklust.
USA tahab seda ära hoida.
Mõlemas lahes on nüüd USA sõjalaevad.
Iraan on sinna sõjalaevu saatnud ja USA on omade arvu kasvatanud.
Kummalgi lahe poolel on üks lennukikandja.
Nende tulejõud on võimas.
Antud juhul toetab USA saudide pürgimusi,
et naftakanalid vabad oleksid,
Samal ajal peab USA kõnelusi Iraaniga
tuumaküsimuse teemal
ja võitleb samal ajal Iraani vastu,
et tolle võim ei laieneks neisse strateegilistesse kohtadesse.
Milline roll on siin Saudi Araabial, kes on uude olukorda sattunud?
See on väga huvitav.
Oleme nelja aasta jooksul käsitlenud saudide keskset rolli.
Saudid on väga naftarikas ja jõukas riik.
Nad on ka mures Iraani võimaliku laienemise pärast.
Nende 25-miljonilise rahvastiku seas on viis miljonit šiiiti,
kel on sama etniline taust, mis Iraani rahvastikul.
Vältimaks Iraani arenemist supervõimuks,
tegid nad lepingu Pakistaniga.
Nad on rahastanud juba 15 aastat Pakistani tuumaprogrammi.
Vastastikuse lepingu alusel said nad loa,
et juhul kui Iraanist saab tuumariik või tõestatakse selle tuumavõimekus,
saadab Pakistan Saudi Araabiasse tuumapäid.
Raketid on neil juba olemas, puudu on vaid tuumapead.
Seoses ISIL-i tegevusega
ning ISIL-i ja talibanide ühinemisega
on Pakistan sellest lubadusest taganenud.
Saudid juba küsisid tuumapäid.
Sest nad kardavad kodusõda oma territooriumil.
Saudid on sattunud problemaatilisse olukorda.
Arvestades, et Iraanis on viis korda rohkem rahvast,
ja palju suurem armee,
peavad nad otsima partnerit, kes oleks usaldusväärne,
ja üllatuslikult on selleks ainsana Iisrael.
Traditsiooniline vaenuriik, seda siis Iisraeli suhtes,
otsib strateegilist partnerlust riigiga,
keda nad isegi ei tunnusta.
Saudid on rahastanud Süüria mässulisi.
Siingi on olukord muutlik ja liigub kord siia, kord sinna.
Alati pole selge, mis suunas asjad liiguvad.
Nemad ja teised Pärsia lahe sunniitlikud riigid
on rahastanud mässulisi, kes tahavad kukutada Süüria valitsust,
mida taotleb ka ISIL.
Samad saudid osalevad aga ISIL-i pommitamises.
See on segane oravaratas, kus on raske aru saada,
kes kelle vastu võitleb.
Vahel näib, et kõik võitlevad kõigiga.
Varasemates saadetes arutasime,
kuidas Hamas hoiab ISIL-i poole nagu oleks nad kolleegid.
Nüüd on selleski armuloos tüli.
ISIL on väga jõuliselt Siinail maad võtnud.
Nad on tulnud Liibüa kaudu ja infiltreerunud Siinaile.
Nad on hakanud pommitama ka Hamasi baase
ja püüavad õõnestada Hamasi mõju.
Nad tahavad Gazas Hamasi võimu kukutada.
Hetkel on Hamasil seal veel 50 000 militanti,
ISIL-il nii palju veel pole.
Kuid nende tegevus näitab, et nad tahavad ka Gazat endale,
mis annaks neile parema positsiooni Iisraeli vastu.
Gazas on alles vähemalt 10 000 raketti.
ISIL ei kõhkleks neid Iisraeli vastu kasutamast.
See on nende eesmärk. Samamoodi Põhja-Süürias.
Seal püüavad nad Iisraeli pihtide vahele võtta,
sest neil on sihiks Jeruusalemma vabastamine.
Mingil põhjusel leiavad nad, et see linn tuleb vabastada.
Sellest võiks loogiliselt järeldada, et ISIL tahab ka Läänekaldale jõuda,
kus Hamas juba valitsusliikmena ja muuski vormis kohal on.
Nii et oht liiguks ka sinna.
Nüüd tuleb jõuliselt mängu ka Iisrael.
Nad püüavad teha kõik, et ISIL-it Läänekaldale mitte lasta.
Palestiina omavalitsus peab Iisraelilt abi paluma,
sest nende oma jõust ei piisa nii Hamasi ku ISIL-i vastu.
See tervikpilt on üsna omapärane,
eriti ISIL-i, talibani ja äärmus- rühmituste tugevnemise tõttu.
Nad tahavad kukutada vabameelsemad valitsused
ja ettevaatlikumad rühmitused
ning asendada need äärmuslike šariaadi seadusel põhinevatega.
Nende eesmärk on hävitada
ja vallutatud aladel teiste asemel oma kalifaat rajada.
Iisraeli vaatevinklist vaadates, kui Gazas pääseb võimule ISIL,
ja on teada, et Egiptus ja Iisrael teevad hetkel head koostööd,
kas nad lubaksid midagi sellist?
Ei. Kuid Gazat on väga raske kontrollida.
Piir on väga pikk, kui mõelda piirile Iisraeli ja Egiptuse vahel,
siis sealt kaudu on kerge tulla.
Kuigi seal on valvatav piiritara, suudetakse sealt siiski sisse tungida.
Nad suudavad tulla ka mere kaudu väiksemate laevadega.
Egiptus vajab Siinail Iisraeli luureabi, sest neil pole omi satelliite.
Nad vajavad Iisraeli logistikaabi, et võidelda al-Qaeda
ja teiste rühmituste vastu, kellele on lisandunud ka ISIL.
Siinai on demilitaritseeritud tsoon. Egiptuse armeed seal olla ei tohi.
Baaside hävitamiseks Siinail peavad nad alati ajutise loa saama.
Seda auku kasutatakse ilmselt ära.
Ükskõik, kuidas sinna ka ei tulda,
kas tunnelite või muu kaudu, rühmitused lihtsalt tulevad.
Sellest on väga vähe räägitud.
Vähemalt Obama kõnedes ja seisukohtades
pole midagi kuulda ISIL-i-Hamasi vastasseisust
ja mis seal toimuda võib.
See on seni varju jäänud ja see on ka üsna värske asi.
Minugi andmed pärinevad vaid kahe nädala tagant.
Pildimaterjal ISIL-i pommirünnakutest
Hamasi baasidesse Gazas
on üsna uus stsenaarium.
Hamas ja ISIL tundsid end hõimuveljedena
ja Hamas teatas, et nemadki tegutsevad ISIL-i strateegia järgi.
ISIL-i meelest on nad ilmselt liiga mõõdukad,
kuna neil on Iisraeliga mingi vaherahu.
Selle valguses
näib kahe riigi lahendus - Palestiina ja Iisrael, palju raskem.
Just seda Netanyahu mõtleski,
kui ütles, et tema valvekorra ajal Palestiina riiki ei sünni.
Seda on valesti tõlgendatud.
Realistina teadis Netanyahu asjade seisu ja nägi,
et sellistes tingimustes kahte riiki kahele rahvale moodustada ei saa.
Seisud muutuvad nii kiiresti, et ei jõua kõigega sammugi pidada.
Pidevalt tuleb uusi asju. Seekord me Põhja-Koreast rääkida ei jõuda,
kuid neilgi on siin oma roll.
Järgmisel korral ehk räägime sellest
ja ka valimisteemast.
Siis on ilmselt juba teada, kuidas Iisraeli valitsus moodustati.
Aitäh, Pekka! Jätkame taas mõne nädala pärast.
Aitäh vaatamast! Kohtume taas mõne nädala pärast!
Tõlge: Monika Jaaguri