Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Israelin ja palestiinalaisten USA:n välittämät rauhanneuvottelut -
kariutuivat vuosi sitten. Prosessin jatkuminen ei näytä todennäköiseltä.
Tätä vuotta tahrasi luottamuspula ja yksipuoliset askelet, -
jotka saivat osapuolet jättämään viral- lisen tien etsiä lopullista ratkaisua.
Silti osapuolten välillä näyttää olevan -
vahva epävirallinen keskustelukanava turvallisuudesta ja talouskehityksestä.
Studiossa on mukana Elias Zananiri. Hän on poliittinen analyytikko -
ja toimittaja sekä palestiinalaisten sisäisen turvallisuuden ministeriön -
entinen tiedottaja, tervetuloa. Tervetuloa myös tri Reuven Berko.
Hän on Israel Hayom -lehden toimittaja ja analyytikko.
Tervetuloa myös TV7:n analyytikko Mati Shoshani.
Mati, neuvottelut kariutuivat vuosi sitten.
Ne ovat olleet täysin jäädytettynä 17.4.2014 asti. Kertoisitko siitä?
Neuvottelut keskeytyivät virallisesti vuosi sitten.
Tosiasiassa siitä on kauemmin, sillä neuvottelut olivat USA:n pakottamat.
Asiat eivät ole juuri muuttuneet kentällä.
Moni sanoo, että on tapahtunut sitä ja tätä, -
on lähdetty YK:hon ja muuta.
Mutta tosiasiassa osapuolten suhteet ovat säilyttäneet vallitsevan tilansa.
Suhteet eivät ole käyneet paremmaksi. Monia huolettaa, -
koska säännöllisiä neuvotteluja on käyty viimeksi 90-luvun puolivälissä.
Tilanne vaikuttaa uhkaavalta. "Mitä tehdään? Jotakin tuhoisaa tapahtuu."
Mutta todellisuus on kovin tavallinen.
Neuvotteluja ei ole juuri käyty, mutta taloudelliset suhteet, -
ihmisten liikkuminen Israeliin ja pales- tiinalaisalueille jatkuu, kuten ennen.
Samoin turvallisuussuhteet. Monet odottavat, -
milloin seuraavalle tasolle mennään -
eli milloin etsitään lopullinen ratkaisu osapuolten suhteiden ongelmaan.
Herra Zananiri, palestiinalaispresidentti Abbas -
on käynyt hallintokeskuksessaan keskusteluja -
turvallisuusyhteistyön katkaisemisesta Israelin kanssa, -
minkä PLO tahtoikin toteuttaa.
Samalla Israel viivytti palestiina- laisten puolesta keräämiensä -
kuukausittaisten verotulojen siirtoa.
Se oli vastaus sille, että palestiinalaishallinto haki -
kansainvälisen rikostuomioistuimen jäseneksi, mikä vahvistettiin 1.4.
Monia asioita on tapahtunut.
Onko se totta, että vallitseva tila säilyi tämän vuoden aikana, -
vai ovatko nämä tapahtumat syventäneet kuiluja osapuolten välillä -
ja samalla näännyttäneet kaikki mahdollisuudet neuvotella jatkossa?
Tahdon ensiksi oikaista yhden asian.
Viittasitte alussa epäviralliseen keskustelukanavaan -
turvallisuus- ja talousasioissa. En sanoisi sitä epäviralliseksi kanavaksi,-
koska ne asiat ovat Oslon sopimuksen teknisiä muuttujia, jotka määrittävät, -
minkälainen suhde Israelilla ja palestiinalaishallinnolla pitäisi olla -
huolimatta siitä, mitä poliittisessa rauhanprosessissa tapahtuu.
Päätekijä tässä keskustelukanavassa tai miksi sitä haluaakin kutsua, -
päätekijä osapuolten yhteistyössä on se, -
että siitä päivästä asti, kun Oslon sopimus allekirjoitettiin, -
yhteistyöllä oli kaksi pääkohtaa.
Ensimmäinen oli neuvottelujen poliittinen edistyminen, -
joka johtaa lopulliseen sopimukseen -
viidessä vuodessa palestiinalais- hallinnon perustamisesta, -
eli vuodesta 1994 vuoteen 1999 mennessä.
Osapuolet tavoittelisivat sinä aikana sopimusta, jonka myötä luotaisiin -
palestiinalaisvaltio Israelin rinnalle vuoden 1967 rajojen mukaan.
Se oli ensimmäinen kohta.
Toinen kohta kestäisi niin kauan kuin poliittinen prosessi kestää -
Israelin ja palestiinalaishallinnon, tai tarkemmin sanoen PLO:n välillä, -
sillä PLO on vastuussa neuvotteluissa Israelin kanssa.
Toinen kohta oli turvallisuusyhteistyö, jolla hoidetaan turvallisuusasiat, -
jotka aiheuttavat päänsärkyä niin Israelille kuin palestiinalaisille.
Kummallakin osapuolella on omat sitoumukset Oslon sopimuksessa.
Etenkin toisen intifadan alettua vuonna 2000 ja sen jälkeen, -
jolloin USA:n George Mitchell välitti Tiekartta-rauhansuunnitelman, -
silloin tehtiin hyvin selväksi, että sekä PLO:lle että Israelille -
on kaksi päävaatimusta, jotta Tie- kartan toteuttamisessa voidaan edetä.
Ensimmäinen vaatimus oli, -
että palestiinalaishallinto taistelee väkivaltaisuutta vastaan -
ja että Israel jäädyttää kaikki siirtokuntatoimet -
miehitetyillä alueilla ja Itä-Jerusalemissa.
Kun toinen intifada oli käynnissä, -
Israelin armeija oli iskenyt palestiinalaisturvajoukkoja vastaan -
ja tuhonnut 70 % miesvahvuudesta ja tuhonnut tai vahingoittanut pahoin -
palestiinalaisturvajoukkojen teknisiä laitteistoja ja komentokeskuksia.
Siihen aikaan palestiinalaishallinto ei kyennyt noudattamaan vaatimusta -
säilyttää rauha alueillaan ja taistella Israeliin kohdistuvaa terroria vastaan.
Kun presidentti Abbas valittiin virkaan, alkoi uusi aikakausi.
Se alkoi palestiinalaisten turvajoukkojen kunnostuksesta.
Abbasin valinnasta tähän päivään asti palestiinalaishallinto -
on todistanut olevansa uskottava kumppani turvallisuuden ylläpidossa.
Myös Israelin turvallisuuspäälliköt voivat vahvistaa, -
että palestiinalaisten turvajoukot ovat tehneet työnsä, -
vaikka samalla emme ole nähneet Israelin kunnioittavan velvoitteitaan.
Se oli yksi asia.
Mati viittasi 90-luvun puolivälissä käytyihin neuvotteluihin.
Ei se ollut niin. Välillä neuvottelut jatkuivat, välillä eivät -
Ehud Olmertin kauteen asti.
Silloin osapuolet olivat sopimuksen saavuttamisen partaalla, -
ellei kaksi suurta asiaa olisi tapahtunut Olmertin kauden lopussa.
Ensimmäinen oli poliisitutkimus korruptiosyytteistä, -
jotka eivät enää ole vain syytteitä, sillä Olmert tuomittiin osasta.
Toinen oli Gazan sota. Se keskeytti kaikki pyrkimykset, -
joita kumpikin osapuoli olisi voinut tehdä sopimuksen syntymiseksi.
Mutta sitten Netanjahu valittiin pääministeriksi.
Se oli hyvin valitettava asia viime vuosien ajaksi.
Siitä päivästä aina tähän päivään asti emme ole nähneet Israelin puolella -
totista kumppania, joka olisi kiinnos- tunut neuvottelemaan sopimuksesta.
Minun on keskeytettävä tässä kohtaa. Olkaa hyvä, tohtori Berko.
Minulla on monta kommenttia tästä historiallisesta katsauksesta.
Osasta en ole yhtä mieltä, osasta olen.
Tahtoisin täydentää joitakin asioita, -
joita kollegani tässä mainitsi.
Toinen intifada keskeytti rauhanprosessin täysin.
Israelilaiset eivät hyökänneet ja tuhonneet -
vain tuhoamisen takia.
Heidän piti reagoida jatkuvaan terrorismiin, -
jota sekä palestiinalaishallinto että sen aktivistit kentällä harjoittivat.
Siihen oli pakko reagoida.
Toinen asia tapahtui Olmertin aikaan.
Olmert keskusteli paljon Abbasin kanssa. Se päättyi kurjasti, -
kun Abbas lähti kokouksesta eikä koskaan palannut.
Olmert sanoi heidän olleen aivan lähellä sopimusta, mutta Abbas lähti.
Kuulimme myöhemmin, että koska Olmertin virka oli päättymässä, -
he eivät tahtoneet solmia sopimusta Olmertin kanssa.
Se on hyvin heikko argumentti. Israel on demokratia.
Jokaisen hallituksen velvollisuus on noudattaa aiempia sopimuksia, -
myös Olmertin sopimia. Ennen näitä viimeisimpiä vaaleja kuultiin jotakin.
Tsipi Livni kuuluu nykyisin vastapuoleen, Sionistiseen liittoon.
Hän myönsi, vaikka hän ja Netanjahu eivät ole hyviä ystäviä, -
että myös silloin kun hän ei ollut hallituksessa, -
Netanjahu oli antanut hänelle vapaat kädet -
tehdä millainen sopimus vain palestiinalaisten kanssa, -
mutta Livni palasi kotiin sanoen: "Eivät he tahdo sopia mitään."
Me näimme tämän yksinkertaisten neuvottelujen sijaan: -
Palestiinalaiset eivät tahdo tunnustaa Israelia juutalaisvaltioksi.
On monia yksinkertaisia asioita, joista voisi sopia.
Palestiinalaisalueiden demilitarisointi.
He vaativat lupaa valvoa Jordanian rajaa.
Näimme, mitä Egyptin rajalla tapahtui, kun vetäydyimme Gazasta -
ja heille jäi vastuu Egyptin vastaisesta rajasta.
Nyt Gaza uhkaa Israelin lisäksi myös Egyptin turvallisuutta.
Mainitsitte, että mitään ei ole muuttunut. Moni asia on muuttunut.
Palestiinalaista yhtenäisyyttä ei ole. Emme voi neuvotella PLO:n kanssa, -
kun Hamas on toisella puolen. Hamas ei hyväksy mitään sopimuksia.
Se on terrorijärjestö, jota edes Abbas ei kykene kontrolloimaan.
He toimivat Siinailla Egyptiä vastaan ja meitä vastaan.
Palestiinalaiset eivät voi sille mitään.
Jos siis katsomme ympäristöä, ymmärrämme Netanjahun sanat: -
"Minun aikanani ei näytä siltä, että palestiinalaisvaltio voidaan perustaa."
Hän ei vastustanut sitä. Pales- tiinalaisvaltio on Israelin intressi.
Mutta katsokaa ympäristöämme.
ISIS, Hamas, Aknaf Bait al-Maqdis -ryhmä Damaskoksessa, -
al-Qaida, Siinailla Egyptiä vastaan taistelevat joukot.
Kenen kanssa meidän pitäisi tehdä rauha?
Käytännön tasolla meillä on tavallinen elämä palestiinalaisten kanssa.
Nytkin Israel sallii rukoilijoiden päästä Gazasta Temppelivuorelle.
Gazan rajalla kauppiaat odottavat pääsyä rajan yli.
On myönnetty työssäkäyntilupia Israeliin.
Turvallisuusyhteistyötä ei tehdä vain Israelin vuoksi vaan palestiinalaisten,-
sillä he ovat alati alttiita yrityksille hajottaa palestiinalaishallitus.
Eivät palestiinalaiset tee sitä palveluksena meille -
kunnioituksesta sopimusta kohtaan. He kunnioittavat omaa intressiään.
Siksi en epäile, että näitä sopimuksia vahingoitetaan.
Vielä yhden asian tahdon sanoa. Haagiin meno on rikkomus.
Se ei kunnioita Oslon sopimusta, josta tämä alkoi.
Oslon sopimuksen mukaan kukaan ei saa ottaa yksipuolisia askelia.
He lähtivät Osloon ja ohittivat neuvottelut Israelin kanssa.
Se ei ole sopimuksen kunnioittamista.
Pieni hetki, annan sinulle puheenvuoron pian. Mati, ole hyvä.
Jos nyt palataan alkuperäiseen kysymykseen. Moni sanoo, -
että palestiinalaiset ovat uhanneet katkaista turvallisuusyhteistyön.
Yhteistyö on jatkunut tilanteesta huoli- matta hyvin harvinaisilla poikkeuksilla,
kuten vuonna 2000 alkaneen intifadan aikaan.
Siinä palestiinalaisjoukot hyökkäsivät Israelia vastaan.
Tuota poikkeusta lukuun ottamatta yhteistyö on enimmäkseen jatkunut.
Se on kummankin osapuolen parhaaksi.
Palestiinalaishallintoa pidetään yllä ulkomaisella valuutalla, -
jolla palkat maksetaan, sekä turvallisuusavulla.
Monet tietävät sen. Hamas voitti vaalit palestiinalaishallinnossa.
Moni puhuu Hamasin uhkasta PLO:lle.
PLO on hallitseva puolue palestiinalaishallinnossa.
Olisi vastoin heidän intressiään katkaista yhteistyö.
Katkaisua pidetään isona asiana. Ei se ole, koska ei niin tehdä.
Abbas uhkaa erota ja hajottaa koko PLO:n.
Muut voivat korvata hänet. Ei se ole uhka.
Entä rajanylitykset? Kävin hiljattain Ramallassa -
Kalandian ylityspaikan kautta. Tuhannet palestiinalaiset -
tulevat Israeliin päivittäin töihin. Kanssakäymistä on paljon.
Asiat eivät ole niin kovin pahasti. Niiden pitäisi olla paljon paremmin.
Jos ympärillä tapahtuvaan verrataan, Israel on taivas.
Tahdon sanoa vielä yhden asian. - Viimeinen asia, Mati.
Netanjahun hallintoa on puolustettu sillä, mitä hän usein on sanonut: -
"Emme voi tehdä yhteistyötä Hamasin ja terrorijärjestöjen kanssa."
Arabikevään jälkeen jotkut tajusivat, -
ettei näiden ihmisten kanssa voi neuvotella.
Vaatimus saada sopimus aikaan nopeasti -
tässä epävakaassa tilanteessa Israelissa laantui sen takia.
Herra Zananiri, olkaa hyvä.
Ystäväni tässä nosti esiin monia asioita.
Tahtoisin käyttää esimerkkinä italialaista kasviskeittoa minestronea.
Siihen sekoitetaan kaikenlaisia kasviksia, joista syntyy maukas keitto.
Mutta kun puhutaan ihmisten elämästä, -
ei voi vain yhdistää palasia ja sekoittaa tilannetta -
ja yrittää esittää se hyväksyttävän minestronen muodossa ihmisille.
Ystäväni sanoissa on suuri poikkeama totuudesta.
Tahtoisin tarkentaa muutamaa kohtaa lyhyesti, jotta pääsemme eteenpäin.
Kun Israel hyökkäsi palestiinalaisten turvajoukkoja vastaan -
toisessa intifadassa vuonna 2000, -
se oli kosto terrori-iskuista, itsemurhapommituksista, -
joita Hamas oli tehnyt. Palestiina- laisten turvajoukot eivät niitä tehneet.
Puhutteko toisesta intifadasta? - Puhun.
Tuo ei ole totta. Sen näkee... - Antakaa minun jatkaa.
En keskeyttänyt teitä, antakaa minun puhua.
Joka kerta kun Hamasin jäsenet tekivät itsemurhapommituksen, -
palestiinalaisten turvajoukot joutuivat Israelin armeijan iskun kohteeksi.
Heitä vastaan hyökättiin, kun he eivät lähettäneet itsemurhapommittajia.
He eivät ottaneet vastuuta itsemurhapommituksista.
Silloin Israelille sanottiin, että se hyökkää väärää kohdetta vastaan.
Israelin puolelta väitettiin, -
että palestiinalaisturvajoukkoja vastaan piti hyökätä, -
jotta Jasser Arafat saataisiin pako- tettua toimimaan Hamasia vastaan.
Israel heikentää palestiinalaishallintoa siihen pisteeseen, -
että sinä päivänä, kun sen pitää vas- tustaa Hamasia, se ei kykene siihen.
Herra Zananiri, pieni hetki.
Totean tähän aiheeseen liittyen, ettei siitä ole kovin kauaa, -
kun USA:n oikeusjärjestelmä julisti PLO:n -
vastuulliseksi joistakin terrori-iskuista.
Se on pötyä. En voi viedä Netanjahua tai Israelin hallitusta oikeuteen siksi,
että pari Israelin sotilasta kidutti palestiinalaislapsen -
kuoliaaksi Jerusalemissa.
Rikoksentekijät pitäisi kyllä viedä oikeuteen.
En silti oleta Netanjahun tai Israelin lähettäneen heitä. Se on järjetöntä.
Ajatellaan, että Israel lähettää terroristit palestiinalaisten kimppuun.
Mutta ei se ole todellisuus. Todellisuus on se, että terroriryhmiä on aina, -
oltiinpa heidän kanssaan yhtä mieltä tai ei. Mutta niitä on molemmin puolin.
Ne tahtovat tuhota mahdollisuudet neuvotella.
Keskeytetäänkö kaikki rauhanneuvottelut sen takia, -
että Hamas tekee iskun?
Jos kyllä, palvellaan vain heidän tavoitteitaan.
Se on suurin kiistanaihe palestiinalaisten ja Israelin välillä.
Jotkin hallitukset ovat päättäneet, että jos on iskuja, neuvotteluja ei ole.
Israelissa oli johtaja Jitshak Rabin, joka lausui kuuluisan lauseen: -
"Taistelemme terroria vastaan kuin rauhanprosessia ei olisi, -
ja jatkamme rauhanprosessia kuin terroria ei olisi."
Ei terroriryhmille anneta periksi ja keskeytetä kaikkea iskujen takia.
Seuraava kohta. Gazan ongelma, rajat ja muut.
Gazan tilanne oli väistämätön seuraus -
Ariel Sharonin yksipuolisesta päätöksestä vetäytyä Gazasta -
vailla sopimusta palestiinalaishallinnon kanssa.
Merkit olivat selvät. Me lähetimme monta varoitusta Israelille, -
Sharonille ja Dov Weissglassille. Heitä varoitettiin, -
että jos he tekevät sen omin päin neu- vottelematta palestiinalaisten kanssa,-
he tuhoavat mahdollisuudet neuvotella ja lähettävät huonon viestin kansalle.
He antavat siten Hamasille välineen väittää, -
että Hamas pakotti Israelin pois Gazasta.
Päivän sen jälkeen kun Israel vetäytyi, Hamas väitti joka puolella Gazaa: -
"Meidän vastustuksemme", tarkoittaen Kassam-raketteja ja kranaatteja, -
"Vastustuksemme ajoi sionistit pois Gazasta."
Israelin vetäytymisellä Gazasta oli samanlainen vaikutus -
kuin Israelin yksipuolisella vetäy- tymisellä Libanonista vuonna 2000.
Ehud Barak ei keskustellut palestiinalaisten kanssa asiasta.
Herra Zananiri, tämä ei ole historia- kanava. Puhumme nykytilanteesta.
Hetkinen, tahdon antaa tohtori Berkolle tilaisuuden vastata.
Gazan suhteen mikään ei ollut oikein.
Gazaa ja Libanonia ei voi verrata. Sharon päätti vetäytyä Gazasta, -
silloin kun palestiinalais- hallinto oli siellä läsnä.
Palestiinalaishallinto heitettiin sieltä ulos.
Aktivisteja ammuttiin jalkaan, osa heitettiin alas katoilta.
He pakenivat, myös itse Mohammad Dahlan pakeni Gazasta.
Se kertoo turvallisuusyhteistyön välttämättömyydestä.
Jotakin tällaista voi tapahtua myös Länsirannalla. Se pitää muistaa.
Toinen asia... Häiritsette minua. - Jos ette puhu palestiinalaisille...
Ei, ette voi. Vastustan. - Zananiri. Tohtori Berko.
Kaksi lausetta. - Tohtori Berko, hetkinen.
Minä isännöin tätä ohjelmaa. - Hän keskeytti lauseeni.
Ymmärrän. Mutta koska tämä ei ole historiakanava, -
tahdomme puhua nykyhetkestä. Hetkinen, Berko.
Jotta voimme jatkaa, pitää ymmärtää, että tässä on jonkinlaista dynamiikkaa.
Esitän kysymyksen ensin sinulle, Mati. Olemme nyt tilanteessa, -
jossa yksi puoli ei ymmärrä toista. Ilmassa on suuttumusta.
Mikä tilanne on nyt ja mitä kohti ollaan menossa?
Jos katsotaan kummankin yhteiskunnan trendejä, -
joita ovat tutkineet sekä osapuolet itse että kansainväliset instituutit, -
havaitaan, että ihmisillä on musertava, lähes epätoivoinen tunne tilanteesta.
Kummallakin puolella kuulee suuren yleisön keskellä puhetta, -
että koetaan toivottomuutta lähitulevaisuudesta.
Ihmiset sanovat tahtovansa rauhaa ja sopimuksen kummallakin puolella.
Tahdomme palestiinalaisvaltion rinnalle.
Mutta molemmat pelkäävät, ettei se tapahdu lähitulevaisuudessa.
Tohtori Berko, saatte pian puhua.
Tästä monet ihmiset puhuvat.
Täällä on paljon ulkoisia paineita päästä sopimukseen.
Mainitsitte tämän alussa ja se on ihan totta. Osapuolet eivät luota toisiinsa.
Dennis Ross käytti paljon aikaa täällä osapuolten välillä koordinoiden.
Hän sanoi: "Älkää menkö suoraan vaikeisiin aiheisiin.
Aloittakaa luottamuksen rakentamisesta ja lasten opetuksesta.
Puhukaa vihapuheen poistamisesta hallituksesta ja oppikirjoista."
Tämä koskee molempia. Osapuolten pitäisi opettaa lapsia rauhan tielle -
edistäen yhteisymmärrystä ja kunnioitusta.
Sitten voidaan puhua isoista asioista. Siinä tilanteessa ihmiset ovat.
Hallituksilla on omat intressinsä. Täytyy etsiä todellisia syitä teoille.
Tohtori Berko, minulla on teille kysymys.
Nykytilanteessa, jättäkää historia pois, -
mihin olemme menossa ja mikä nykytilanne teidän mielestänne on?
Näyttääkö neuvottelujen käynnistäminen mahdolliselta?
Ei epäilystäkään. Mutta perusta pitää rakentaa jollekin.
Lietsonta ei ole perusta.
Palestiinalaishallinnon ja muiden johtajat idealisoivat -
intifadan marttyyrejä, niitä, jotka tekivät itsemurhapommituksia.
Juutalaisia Israelissa tappaneille rakennetaan muistomerkkejä.
Tätä kuulee palestiinalaisradiosta ja -televisiosta.
Jokainen, joka katsoisi, mitä vuoden aikana on julkaistu, näkisi, -
kuinka valtavan lietsonnan pohjalta uusi sukupolvi kasvatetaan siellä.
Jos uuden sukupolven ajattelutapaa ei muuteta kohti rauhaa, toivoa ei ole.
Sellaista ei ole nähty. Prosessin pitäisi kulkea, kuten mainitsitte: -
pohjalta ylöspäin, kentältä ylöspäin.
Kentällä pitää nähdä tuntuvia saavutuksia. Se on ainoa keino.
Jos tarkkaan kuunnellaan, mitä palestiinalaishallinto opettaa -
uudelle sukupolvelle Haifan ja Jaffan vapauttamisesta, toivoa ei ole.
Tarinan kertominen toisin sanoin ei auta. Ennen he sanoivat: -
"Tahdomme ajaa heidät mereen", nyt: "Tahdomme hävittää demografian."
Sellainen ei sovi perustaksi. - Kiitos, tohtori Berko.
Herra Zananiri, sama kysymys teille. - En puhu historiasta, vain nykytilasta.
En ala edes kiistämään mitään ystäväni esiin tuomia syytöksiä.
On olemassa virallinen palestiinalaisten kanta, -
jonka presidentti Abbas, hallitus ja PLO:n johto ovat esittäneet.
Se poliittinen linjaus perustuu PLO:n vuoden 1988 -
yksipuoliseen Israelin tunnustamiseen vuoden 1967 rajojen mukaan -
kuuluisassa itsenäisyysjulistuksessa, -
jonka Jasser Arafat luki palestiinalaisneuvostossa Algerissa.
Sen jälkeen palestiinalaisten kanta ei ole muuttunut. Arafatin johdolla PLO -
tuli siihen johtopäätökseen, että sen piti muuttaa kantaansa strategisesti.
Sen sijaan että PLO vaatisi koko Palestiinan aluetta, -
15.11.1988 PLO tuki virallisesti kahden valtion ratkaisua -
YK:n päätöslauselmien 242 ja 338 mukaan.
Meillä ei ole juurikaan aikaa. Sanokaa asia parilla lauseella.
Toinen tärkeä asia, enkä yritä alkaa selittää historiaa, -
mutta joitakin asioita ei pidä unohtaa.
Vuonna 2002 Arabiliiton huippukokous Beirutissa laati rauhanehdotuksen.
Vuotta myöhemmin se ehdotus... - Meillä on 10 sekuntia aikaa.
Saat sen verran käyttää vielä. - Jos tahdomme saada rauhan nyt, -
ehdot ovat selvät, resepti on olemassa.
Arabien rauhanehdotus on olemassa.
YK tunnusti vuonna 2012 palestiina- laisvaltion vuoden 1967 rajoilla.
Israelin on elettävä kahden valtion mallin kanssa sen mukaan.
Aloitetaan se tässä pöydässä. - Kiitos, Berko, kiitos Zananiri.
Mati, tämä oli ilo. Kiitos myös katsojille. Nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Maija Tuukkanen