JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Läheneb 31. märtsiks seatud tähtaeg tuumakõnelustel
Iraani ja ÜRO Julgeolekunõukogu viie alalise liikme USA, Venemaa,
Hiina, Prantsusmaa, Inglismaa ja Saksamaa ehk P5+1 vahel.
Osapoolte hoiakud on paigas
ja kõneluste nurjumise korral süüdistatakse teineteist.
P5+1 sunnib Iraani otsustama
ja Islamivabariik õhutab kaotama kõiki majandussanktsioone.
Stuudios on Iraani poliitika lektor IDC Herzeliyas
hr Meir Javedanfar,
ning endine Iisraeli Aatomienergiaomisjoni direktor
ja INSS Herzeliya teadur Uzi Eilam. Tere tulemast!
TV7 tänane Iraani analüütik on dr Eldad Pardo.
Mis hetkel toimub? Tähtajad lähenevad.
Levivad kuuldused kõneluste kohta,
kuid keegi ei tea täpset leppe teksti.
Valgusta seda veidi.
Kui vaadata seda Iraani perspektiivist,
vajavad nad edenemisperioodi.
Nad tahavad oma tuumaprogrammi võimalikult suurena elus hoida,
säilitada kogu potensiaali tuumarelva valmistada jne.
Samas vajavad nad vabu käsi ja üleminekuperioodi ajaks,
mis järgneb ülemjuhile.
Selleks on imaam Hasani-Muawiya rahumudel,
mis oli rahu vaenlasega
ja tähendab ajutist vaenutegevuse vaheaega.
On võimalus jõuda mingi lepinguni
või kõneluste pikendamiseni,
kuna Iraan vajab tuumavõimekust, et end kaitsta,
jätkates samas laienemist Lähis-Idas.
USA lubab Iraanil Lähis-Idas laieneda.
Näeme seda Afganistanist Vahemereni,
kus nad on liikunud paljudesse riikidesse,
nende seas Jeemen, Saudi Araabia ja teised.
Vaheperioodi ajal muganduvad nad olukorraga,
arvestades, et saavad võimaluse tuumarelva hiljem ehitada.
Hr Eilam, president Obama on rääkinud lepingus 10 aastast,
mil Iraan ei tohi rikastada uraani teatud tasemeni,
ühe tingimisi aastaga,
mis lubaks Läänel ja rahvusvahelisel kogukonnal reageerida,
kui Iraan peaks otsustama tuumarelvavõimekuseni jõuda.
Kuidas see sobib käimasolevate kõneluste seisuga?
Asi on enamas.
Valmiva leppe kohaselt lubatakse neil ehk jätta tööle
5000 - 6500 tsentrifuugi.
Veel enam,
leping peaks minu arvates nõudma, ja selle kohta on piisavalt infot,
et seni rikastatud uraan antakse Venemaale,
kes muudab selle kütusevarrasteks Bushehri reaktori jaoks,
mida nad praegu teevadki. Venemaa varustab Bushehri kütusega.
Koguse osas peaksime meeles pidama,
et Bushehri reaktor vajab 75 tonni
4-protsendilist rikastatud uraani.
Igal aastal tuleb sellest asendada üks kolmandik.
25 tonni rikastatud uraani kütusevarraste kujul
läheb üksnes Bushehri.
Ja käivad läbirääkimised veel kahe reaktori teemal.
Seni on Iraan jõudnud 6 - 8 tonni 5-protsendini rikastatud uraanini.
See on köömes võrreldes vajatavaga.
Aga kui Venemaa vabastab rikastatud uraani ülejäägi,
pole neil mingit võimalust
kiirelt tuumavõimekuseni jõuda.
Sellega peaks kaasnema väga karm IAEA kontroll.
Kui Iraanile kehtestatakse
10-aastane kontrollperiood,
saab jälgida, mis toimub,
mida teevad tulevased kaks
elektriks mõeldud reaktorit,
ja kas nad arendavad tuumarelva.
Hr Javedanfar, räägime keerulisest olukorrast,
mis puudutab Iraani vabadust uraani rikastada.
Oleme kuulnud ka palju halvavatest sanktsioonidest
ja raskest olukorrast Iraanis.
Hetkel kuuleme järjest rohkem, nagu te enne saadet mainisite,
et iraanlasi huvitab vaid kõigi sanktsioonide kaotamine.
Mida selle kohta öelda oskate?
Iraan näeb seda nii,
et kui neil kästakse kohe lõpetada 20%se uraani rikastamine,
siis kohesele tuleks vastata kohesega,
mis tähendab, et kõik sanktsioonid tuleks kaotada koheselt.
See on nende positsioon.
Nad tahavad, et sanktsioonid kaotataks kohe,
president Obama aga ei näe seda nii. Miks?
Sest varemalt varjas Iraan salajast rikastustehast Natanzis.
Seejärel jäi Iraan vahele veel ühe tehase varjamisega,
seekord Fordow's, Qomi lähedal.
Nii on Iraan minevikus näidanud, et ei järgi reegleid.
Obama kardab, et kui Iraanile järgi anda
ja kaotada kõik sanktsioonid, siis kui leping on sõlmitud
ja Iraan taas pettuselt tabatakse,
oleks neid raske karistada ja sundida õigesti toimima.
Ta tahab jätta paika sanktsioonide välise arhitektuuri
ja ka osad sanktsioonid.
Minu meelest peaks Iraan seda aktsepteerima.
P5+1 on selles osas ühel meelel.
USA-l ja Venemaal on Ukraina suhtes suuri erimeelsusi,
kuid selles küsimuses on neil üksmeel.
Sama käib ka hiinlaste ja eurooplaste kohta.
Iraan tahab, et kõik sanktsioonid kaotataks koheselt,
kuid seda ei juhtu.
Kas Iraani ülemjuht ajatollah Khamenei,
kes on avalikult kuulutanud,
et kõik sanktsioonid tuleks koheselt kaotada,
on valmis paindlik olema, näeme ilmselt viimasel minutil.
Võime oodata ja seda seni analüüsida.
Dr Pardo, kas usute, et on mingi võimalus,
et iraanlased on valmis mingiks suunamuutuseks,
mis puudutab kõigi sanktsioonide kaotamist?
Kindlasti. Rääkisin varem Hasani-Muawiya rahuleppest.
See sarnanes
Muhhamedi Hudaybiyya lepingule Quraishi rahvaga.
Selle mõte seisenb selles, et vaenlane on valetaja
ja lepingu eesmärgiks on selle tõestamine.
Khameneile sobib see väga hästi.
Ta ütleb, et teeme lepingu, kuna peame majandust parandama
ning vajame seda ja teist, ja et neil on suuri saavutusi.
Aga nad on valetajad, ja nad valetavad jälle.
Meie oleme kannatajad märtrid ja kannatame selle ära,
ning ühel päeval nad maksavad selle eest.
Kuid praegu teeme selle ära.
See on osa narratiivist.
See on võimalik.
Ta kordab seda uuesti ja uuesti: asi pole leppimises,
see on vahelepe vaenlasega, kes on kuri, jääb kurjaks
ja jääb saatanaks. See on nende ideoloogia.
Muidugi on režiimis ja väljaspool seda neid,
kes tahaksid näha suuremaid muutusi,
aga ideoloogia põhjal on olukord selline.
Hr Eilam, kuuleme pidevalt, et pole usaldust.
Usaldust pole ei Läänel, rahvusvahelisel kogukonnal
ja P5+1-l ega ka Iraanil.
Mõne nädala eest ühinesid P5+1 ja Iraani kõnelustega,
eriti kõrvalkõnelustega USA välisministri Kerry
ja Iraani välisministri Zarifi vahel,
USA energiaminister Moniz
ja Iraani energiaminister Salehi,
mis näitab valmidust tehniliste detailideni jõuda.
Jõutakse üksikasjadeni.
Milline seis siin on, kui kuuleme, et usaldust pole,
aga minnakse siiski järgmisele tasandile?
Peame meeles pidama, et vaheleppe ajal,
mis lisaks tsentrifuugidele
puudutas ka vabadust inspektoritele,
Iraagi raskeveereaktorit ja senivastamata küsimusi,
olid iraanlased väga tublid.
Nad järgisid kõike, milles kokku lepiti.
See näitab, et kui neil midagi vaja on,
siis nad käituvad korralikult.
Kui räägime tulevikust,
siis kui märtsi lõpus lepitakse kokku põhiprintsiipides,
on neil veel 2-3 kuud juunini detailide arutamiseks.
Detaile peaksid artuama professionaalid,
kuna teema on üsna keerukas,
ja üldiste avaldustega siin midagi ei lahenda.
Seepärast toovad iraanlased ja ameeriklased oma inimesed,
eurooplased ja IAEA oma eksperdid,
et leppe detailidega tegeleda.
See on kõik veel lahtine.
Hr Javedanfar?
Iraani käike on väga raske ette ennustada.
Lisaks Lähis-Ida ekspertiisile
peaks selleks omama ka selgeltnägija võimeid,
mida meil kõigil pole. Kui oleks, võiksime lotot mängida.
Näeme mõningaid märke.
Ajatollah Khamenei nimetab Ameerikat vaenlaseks.
Ta ütles ühes kõnes vaheleppe kohta,
kus lepitakse kokku raamistikus ja mille tähtaeg on märtsi lõpus,
et ei taha mingit vahelepet,
kuna detaile võib erinevalt tõlgendada
ja vaenlane võib tõlgendustega mängida.
Ja vahel teevad nad midagi hoopis vastupidist.
On ka märke, et leping võib sündida.
Äsja trükiti Iraanis uus rahatäht. Eelmisel oli tuumaprogrammi embleem,
nüüd asendati see Teherani Ülikooli väravaga.
Näeme, et iraanlased saatsid Salehi
kõnelustele Muniziga detaile arutama.
Nad ei teeks seda, kui asjal tulevikku poleks.
Lõpuks on see küsimus ajatollah Khameneile,
see on küsimus tema pärandist.
Kas ta tahab teha rahu nagu teine šiia imaam Hasan,
või ei taha ta minna ajalukku mehena,
kes ameeriklastele kõiges järele andis.
Lõpuks on alati ka võimalus,
ja Iraani puhul on alati see võimalus,
et nad võivad öelda: "Venelaste suhted USAga halvenevad.
Võiksime oodata. Me ei taha nõustuda teie nõuetega,
et kõiki sanktsioone ei tühistata".
Ta ootab veel ühe aasta. Aasta möödub.
Obamal on veel järgi üks ametiaasta,
mis tähendab, et ta tahab pitseerida oma pärandit.
Vahepeal kasutab ta aega, mil lepingut pole,
tuumaprogrammiga edenemiseks ja suhete tugevdamiseks venelastega,
et oma seisu parandada.
Eksisteerib ka see võimalus. Asjad liiguvad kahes suunas.
See tekitab küsimuse ajatollah Khamenei kohta.
Kuulduste järgi on tal IV staadiumi vähk.
On tal veel aasta elada? Kas ta arvestab sellega?
Pariisi ajalehe Le Figaro väitel on tal veel kaks aastat elada.
Me ei tea, kes tema järeltulijaks saab.
Ta pole kunagi kedagi maininud.
Kui ajatollah Khomeini veel elas ja Iraanilt küsiti järeltulija kohta,
teati vastust juba neli aastat enne tema surma.
Oli vähemalt kaks võimalust.
Need, kes on asja põhjalikult uurinud,
võiksid praegu öelda, et ehk ajatolla Shahroudi.
Aga see pole üldse kindel, see võib olla hoopis keegi teine.
See ebamäärasus muudab raskeks ennustamise,
ja lisab veel ühe komplikatsiooni, mida ajatolla viimasel hetkel teeb.
Dr Pardo?
Kui julgen olla essentsialist ja vaatan Iraani kultuuri
ja siin on kohal väga hea kriitik,
ütleksin, et näeme ajaloos kaht mudelit.
Imam Husayni ja märterluse mudel läks lõpuni ja kaotas.
Nägime seda Iraanis 1941. a, Mosadegghiga 1953. a,
ja šahh lahkus, kuigi võinuks jääda.
Imam Hasani mudel ütleb,
et teeme kompromisse, kuid säilitame vaenu.
Mõlemad mudelid eksisteerivad.
Kardan, et ajatolla Khameini,
kes on väga tark ja erudeeritud
ning äärmiselt kalkuleeriv,
valiks ilmselt lepingu, kuid jätaks alles mingid pinged,
kuna pingeteta pole režiimil säilimiseks mingit õigustust.
Kui toimub mingi suur leppimine, miks pole Iraanis demokraatiat,
hakkaksid inimesed küsima.
See on väga delikaatne teema.
Näeme, et nad jätkavad oma impeeriumi ehitamist,
mis on probleemiks.
Nende haridus toetab seda, nad toetavad terrorirühmitusi.
Olukord on delikaatne.
Tõite näite šahhi kohta, mis on väga asjakohane.
Mõned küsivad, miks ei tulistanud šahh
revolutsiooni tipul surnuks 10 000 inimest
ega surunud revolutsiooni brutaalselt maha.
Šahh lihtsalt loobus.
Nüüdseks on selgunud, et šahh teadis toona,
et tal on vähk.
Ta ei tahtnud minna ajalukku mehena, kes korraldas oma rahvale veresauna.
Kogu šahhi valitsuse ajal tapeti vaid 3000 inimest.
1986. a tapeti Iraani vanglais ühe aasta jooksul 4000 inimest.
See režiim on tapnud kümneid tuhandeid.
Vähk mõjutas šahhi otsust kriitilisel hetkel,
kui oli kaalul tema režiimi säilimine.
Ta teadis, et sureb vähki ja mõtles oma pärandile.
Kui Le Figaro raport tõele vastab
ja ajatolla Khamenei ei taha minna ajalukku mehena,
kes oma rahva nälgima sundis ja nende elu halvendas,
on ehk võimalus, et ta järgib šahhi eeskuju
ja läheb kompromissile.
Ja on ka võimalik,
et ta ei taha minna ajalukku järeleandjana.
Hr Eilam, mainisite IAEAd ja nende inspektsioone.
Mõne kuu eest esitati raport,
kus avaldati muret Iraani koostöö suhtes
nende uurimusega mitmes rajatises.
Sellest on räägitud ka P5+1, eurooplaste ja USA ees.
Kus me sellega praeguses seisus oleme?
Õnneks on IAEA peasekretär
Mohammad El Baradei lahkunud.
Tema blokeeris mitmeid IAEA kriitikuid,
kes tõeliselt jälgisid, mis Iraanis toimus.
Yukiya Amano juhtimisel on asjalood palju paremad.
Üks delikaatne ja oluline küsimus on,
mis toimub või ei toimu relva enda arendamisega.
On oluline teada Parchini näidet.
2006 palusid IAEA inspektorid luba
pääseda Parchini sõjaväebaasi,
kuna kuuldi,
et seal arendatakse kaasaegseid lõhkeaineid.
Neid lasti mingisse kohta laagris, kus nad midagi ei leidnud.
Neil võttis kuus aastat, 2012. aastani,
mõistmaks, et nad ei külastanud õiget kohta.
Nad palusid luba pääseda kohta,
kus toimub lõhkeainete arendamine.
Sinna neid ei lubatud.
Seejärel nägid satelliidid
hullumeelset liikumist,
suurte alade lõhkumist
ja kinnikatmist sensorikindla materjaliga.
Seejärel lasti nad sisse ja loomulikult ei leidnud nad midagi.
See on tähtis mitmel põhjusel.
Inspektorid teavad, mida nad teevad.
Teiseks on see tähtis seoses IAEA tegevusega
pärast Amano ametisse asumist.
IAEA personal ei karda kasutada luureallikaid.
Nad saavad infot nii inspektoreilt kui teistest allikatest.
See vihastab iraanlasi.
Inspektorite rollist rääkides,
kui lõpplepe sõlmitakse vaheleppe vaimus,
ja lubatakse üllatusinspektsioone
kahtlase tegevusega kohtades,
ning toetutakse varasemast rohkem
IAEA välistele luureallikatele,
võivad inspektsioonid olla heaks vahendiks
asjadel silma peal hoida.
See on väga tähtis.
Sellele ei viidatud vaheleppes
ja see on ikka veel arutluse all lõppleppe puhul.
Kui see materialiseerub,
võime lähiaastail lõdvestuda,
kuna inspektsioonid jätkuvad
ja sanktsioone kaotatakse vähehaaval.
Vähemalt näeme, mis seal toimub.
Tekib huvitav küsimus.
Oleme rääkinud tuumakõnelustest P5+1 ja Iraani vahel
ja püüdnud valgustada protsessi,
kuid unustame küsida,
kuidas on lood pommiga.
Kui tähtis tuumapomm Iraani jaoks on, hr Javedanfar?
See on tähtis.
Nad ei kannataks kogu seda valu ja sanktsioone,
kui tuumaprogramm oleks vaid tsiviileesmärkide jaoks.
Nad oleksid läbipaistvamad olnud.
Nad poleks varjanud Natanzi ja Fordow't.
IAEA raporti järgi töötas Iraan tuumapäästiku kallal,
mil pole mingit pistmist tsiviilenergiaga.
Samuti katsetasid nad Parchinis asenduslõhkainetega.
Ärgem unustagem ka Washington Posti raportit,
et 1990 saabus Iraani kaitseminister eralennukil Islamabadi,
et võtta kaasa valmis tuumapomm.
Nad tahtsid tuumarelva.
Nad ei saanud seda Pakistanilt ja hakkasid oma võimet arendama.
Nüüd kui nad mõistavad, et sanktsioonid on kalliks läinud
ja rahvusvahelist kogukonda on alahinnatud,
on nad valmis kokkuleppele jõudma.
Kui leping tuleb, ma ei usu, et Iraan alla annaks.
Ma ei usu, et Iraan teeks lepingu, et tuumarelva teha.
Arvan, et nad teevad lepingu, kuna näevad,
et nad ei suuda tuumarelva teha
ja on otsustanud kasutada oma senist tegevust tingimiseks
oma majanduse parandamise nimel.
Iraan võib elada tuumapommita, kuid mitte ilma majanduseta.
Viimane lause, hr Eilam.
Mõned kardavad lasta Iraani
tuumavõimekuse künnisele.
Minu meelest on Iraan
juba tuumariigi künnisel.
Olgu lai künnis või kauge künnis, kuid nad on seal.
Olen nõus, et nende peamine huvi hetkel
on vabaneda sanktsioonidest ja teha midagi head,
mitte üksnes rahva, vaid ka režiimi heaks.
Aitäh, hr Javedanfar ja hr Eilam. Vestlus oli väga huvitav.
Praegu meie aeg kahjuks otsas. Aitäh dr Pardo.
Peame sellest edaspidi veel rääkima,
kuna arutada on veel palju.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri