Mahdollisen Länsirannan palestiinalaisten kansannousun vaarat
Hei ja tervetuloa! Viime viikkoina jännitteet ovat kiristyneet -
yhteenottojen puhjettua Israelissa ja Länsirannalla.
Muiden kuin muslimien vierailu- määrien kasvu Temppelivuorella, -
juutalaisasutuksen rakentaminen Itä-Jerusalemissa ja Länsirannalla, -
Gazan konflikti ja heikentynyt taloustilanne palestiinalaisalueilla -
ovat lisänneet katkeruutta palestiinalaisten keskuudessa.
Keskustelemme tilanteen laajentumisen vaaroista -
ja sen muuttumisesta mahdolliseksi kansannousuksi. Studiossa ovat -
Khaled Diab, toimittaja ja Intimate enemies -kirjan kirjoittaja -
sekä Eran Tsidkijahu, Lähi-idän asiantuntija -
ja tutkija alueellisen ajattelun foorumilla.
Tervetuloa myös analyytikko Jordana Miller.
Aloitan kysymyksellä teille, Jordana.
Mikä on tällä hetkellä kokonaiskuva tilanteesta?
Tilanne on ollut se, että väkivalta on lisääntynyt.
Tilanne on ollut kireä kahden viime viikon ajan -
Jerusalemin terroristi-iskun jälkeen, -
kun palestiinalaiskuski kaahasi päin väkijoukkoa.
Iskussa kuoli kaksi ihmistä, israelilainen ja ecuadorilaisnainen.
Sen jälkeen väkivaltaisuuksia on puhjennut Itä-Jerusalemissa -
ja Vanhassakaupungissa, ja edellisviikolla oli kaksoisampuminen.
Eran Tsidkijahu, jos mietitään syitä, -
mikä on ydinongelma?
Se on mielenkiintoinen kysymys, -
kun tutkitaan Jerusalemin väkivaltaisuuksia kokonaisuutena.
Intifadan ollessa rajuimmillaan 2000―2005 -
terrori-iskuja oli kaikkialla -
ja Jerusalemissa oli 30 itsemurhapommitusta.
Terroritekoihin osallistuneissa oli erittäin vähän jerusalemilaisia.
Jerusalemin terrori-iskuista vain kolme oli jerusalemilaisten tekemiä, -
Hamasin ja islamilaisten järjestöjen tekemiä.
Yksikään Fatah-aktivisti ei osallistunut -
Jerusalemissa tehtyihin terrori-iskuihin.
Tilanteessa on havaittavissa käänteinen suuntaus.
Väkivalta vähentyi koko maassa vuoden 2005 jälkeen -
Länsirannalla ja Israelissa. Yhtäkkiä vuonna 2007―2008 -
Jerusalemissa alkoivat lisääntyä väkivaltaisuudet ja terrori-iskut, -
joita tehtiin kaupungin sisällä Itä-Jerusalemista Länsi-Jerusalemiin.
Tekijät olivat nimenomaan jerusalemilaisia.
Syyt väkivaltaisuuksien ja niin sanotun Jerusalemin intifadan takana -
ovat paikallisia ja jerusalemilaisia -
ja monisyisempiä kuin mitä kolme viime kuukautta antavat ymmärtää.
Ne rakentuvat kolmesta pääongelmasta.
Ensimmäinen on turvamuuri, -
joka rakennettiin Jerusalemin ympärille vuonna 2002―2003.
Se erotti Jerusalemin Länsirannasta.
Toinen on asutuksen rakentamisen lisääntyminen arabialueilla.
Arabikaupunginosissa on aseistettuja ja linnoitettuja juutalaisalueita.
Kolmas osatekijä on Temppelivuoreen liittyvä toiminta.
Se sai vauhtia vuoden 2005 jälkeen.
Suuria määriä uskonnollisia juutalaisia alkoi käydä Temppelivuorella.
Nämä ongelmat ovat luoneet ilmapiirin, -
joka vain odotti laukaisevaa tekijää.
Se on tullut kolmen viime kuukauden aikana -
kolmen teinipojan murhan jälkeen. Sitä seurasi kostoisku, -
jossa Mohammed Abu Khdeir murhattiin Jerusalemissa.
Länsiranta on pysynyt suhteellisen rauhallisena.
Väkivaltaisuudet ovat paikallisia Jerusalemissa.
Sen taustalla ovat paikalliset ongelmat.
Khaled Diab, miten kommentoisitte?
Eran nosti esiin mielenkiintoisia näkökulmia.
Asiaan liittyy paljon paikallisia tekijöitä, -
vaikkakaan en ole täysin samaa mieltä siitä, -
että väkivaltaa ja toimintaa esiintyisi vain Jerusalemissa.
Kesästä ja vihamielisyyksien puhkeamisesta asti -
on ollut lähes päivittäin mielenosoituksia ja yhteenottoja -
kaikkialla palestiinalaisalueilla -
ja myös Israelissa Gazan sodan aikana -
ja Mohammed Abu Khdeirin murhan jälkeen.
Ilman muuta tilanteessa on vahvoja paikallisia piirteitä.
Jokainen, joka on käynyt Itä-Jerusalemissa, -
on saanut vaikutelman, että he käyvät vierailulla kuolevassa sivilisaatiossa.
Kuten Eran huomautti, muuri on katkaissut Itä-Jerusalemin yhteydet -
sen perinteisiin takamaihin. Itä-Jerusalem oli ennen -
palestiinalaisen yhteiskunnan kulttuuri- ja talouskeskus.
On muuri, tarkastuspisteet -
ja passit, joita Länsirannan asukkailta vaaditaan Jerusalemiin pääsemiseen.
Talous ja kulttuuri ovat kuolleet.
Niistä suuri osa on siirtynyt Ramallahiin.
Sen lisäksi tulee asutustoiminta. Itä-Jerusalemissa on tätä nykyä -
lähes yhtä paljon juutalaisasukkaita kuin palestiinalaisia.
Palestiinalaisia on 350 000, ja juutalaisasukkaita 250 000.
Samaan aikaan Israelin pääministeri Netanjahu -
on sanonut moneen kertaan, -
että Jerusalem on juutalaisvaltion yhtenäinen ja ikuinen pääkaupunki.
Israel on liittänyt Itä-Jerusalemin osaksi alueitaan, -
ja sitä pyritään integroimaan israelilaiseen yhteiskuntaan.
Uskotko, että yhdistyneessä ja yhdis- tyneeksi määritellyssä kaupungissa -
Israelin valtion asukas ei voi mennä asumaan itä- tai länsipuolelle?
Täytyy erottaa ideologia ja todellisuus. - Se on hyvä erottelu.
Israelin hallitus ja monet israelilaiset -
voivat pitää Jerusalemia ideologisesti -
yhtenäisenä ja ikuisena pääkaupunkina, -
mutta todellisuudessa se on jaettu kaupunki.
Olin viime viikolla Nikosiassa. Nikosia on jaettu kaupunki fyysisesti, -
mutta todellisuudessa se tuntuu paljon yhdistyneemmältä kuin Jerusalem.
Asialla on myös käytännöllinen puoli.
Perheiden, sukulaisten ja ystävien erottaminen -
muurien, rajojen ja tarkastuspisteiden avulla ei ole kestävää politiikkaa.
Inhimillisellä tasolla se ei toimi.
Se aiheuttaa paineiden kasaantumisen painekattilassa.
Nyt se räjähtää silmiemme edessä.
Miten kommentoisitte?
On tärkeää tuoda esiin asutustoiminta Silwanissa.
Niistä monet tapahtuvat keskellä yötä.
Sekin jo kertoo, -
miten vaarallista on siirtää juutalaisperheitä alueille, -
joissa pääosin asuu arabeja.
Se on provosoivaa.
Netanjahun on vaikea puhua rauhasta tai yhdistyneestä Jerusalemista, -
kun tällaiset toimet jatkuvat.
Hän voi väittää, ettei hän voi estää ihmisiä muuttamasta, -
mutta se on erittäin provosoivaa.
Se on ilman muuta ruokkinut väki- valtaisuuksia viime viikkojen aikana.
Se on muuttunut kivien heittelystä, palopommeista ja ilotulitteista -
ampumiseen lähietäisyydeltä täällä Länsi-Jerusalemissa.
Tilanne on laajentunut.
Uskonnolliset sionistisen mission omaksuneet ryhmät -
Temppelivuorella ja Silwanissa -
ovat nostaneet koko konfliktin Jerusalemissa tasolle, -
joka on hyvin räjähdysaltis.
Mietitäänpä laillista puolta.
Tietysti se on provosoivaa, -
mutta nämä ihmiset ovat ostaneet talot laillisesti -
omasta näkökulmastaan -
ja Israelin korkeimman oikeuden valtuutuksella.
Korkein oikeus myönsi luvan mennä sinne.
Miten se tekee tilanteesta vaikean, -
kun yhden etnisen ryhmän edustajia menee toisten asuinalueelle?
Tilanne on mielenkiintoinen.
Netanjahu ja monet ministerit toistavat usein erästä asiaa: -
palestiinalaisista iso osa ei ole hyväksynyt, -
että sen täytyy tehdä uhrauksia, jotta saavutetaan rauha Israelin kanssa, -
ja alueellisia myönnytyksiä.
Israelin puolellakin on pieni ryhmä, joka kieltäytyy hyväksymästä, -
ettei Silwanin kaltaisista paikoista koskaan tule juutalaisia asuinalueita.
Yritykset mennä niihin ovat provosoivia.
Voimassa olevien lakien mukaan se on muodollisesti laillista, -
koska Israel on laajentanut laillisia oikeuksiaan -
ottamalla haltuunsa Itä-Jerusalemin.
Onko se sitten Israelin etujen mukaista rauhanpyrkimyksissä, -
minun mielestäni selvästi ei.
Pyydän tähän kommenttia Eran Tsidkijahulta.
Ongelma ei ole juridinen vaan poliittinen.
Sheikh Jarrahissa ihmiset palasivat taloihin tai maa-alueille, -
jotka alun perin kuuluivat juutalaisille ennen vuotta 1948.
He vaativat ne takaisin itselleen juridisesti näiden argumenttien nojalla.
Laki ei salli palestiinalaisten, -
jotka menettivät kotinsa Länsi- Jerusalemissa ja Israelissa yleensä, -
vaatia itselleen talojaan ja maa-alueitaan.
Sheikh Jarrahin asukkaista tuli pakolaisia kahdesti.
Meillä ei ole aikaa mennä yksityiskohtiin.
Juutalaiset joutuivat lähtemään Shimon Hatsadikista.
Heidän ongelmansa, tilanteensa tai pakolaisstatuksensa ratkaistiin -
heti vuoden 1948 jälkeen.
Ihmiset, joiden ongelma ratkaistiin vuonna 1948, saivat talonsa takaisin, -
mutta toinen osapuoli joutui lähtemään toisen kerran.
Juridisesti tehtiin oikein, -
mutta poliittisesti tämä on Israelille vaarallista aluetta.
Jos juutalaiset vaativat takaisin taloja ja alueita, -
jotka kuuluivat heille ennen vuotta 1948, -
Länsi-Jerusalemissa ja Israelissa on paljon enemmän taloja ja maata, -
jotka kuuluivat palestiinalaisille.
Oikeusistuin voi jossakin vaiheessa päättää, ettei ongelma ole juridinen -
ja että asia tulee ratkaista rauhanneuvotteluissa.
Samoin palestiinalaisille vastataan, -
kun he vaativat oikeusistuimilta paluuoikeuksia.
Meillä ei ole aikaa, joten siirrytään seuraavaan aiheeseen.
Te asutte Itä-Jerusalemissa alueella, -
jossa asuu palestiinalaisia ja israelilaisia.
Onko ongelma uskonnollinen?
Konfliktiko? - Koko tämänhetkinen jännite.
Ei. Ehdottomasti ei.
Eli koko Temppelivuoren kiista on illuusio.
Se ei ole illuusio.
Se on symbolinen kuva siitä, -
miksi konfliktiin on ajauduttu.
Temppelivuori, arabiaksi Haram al-Sharif, -
on pyhä paikka kummallekin kansalle.
Se on paikka, -
josta palestiinalaiset kokevat tulevansa ajetuksi pois, -
kuten heidät ajettiin pois mailtaan.
Se on ideologioiden taistelukenttä.
Näen, että jos konfliktiin saadaan oikeudenmukainen ratkaisu, -
Temppelivuori ei enää ole ongelma.
Se on symbolinen kuva siitä, miksi konfliktiin on ajauduttu.
Se ei ole itsessään konflikti.
Oletteko samaa mieltä?
Osaksi konfliktissa on uskonnollinen ulottuvuus.
Kysymys kuuluu, annammeko sen kasvaa -
ja vallata alaa muiden kysymysten kustannuksella.
Vai pyrimmekö hallitsemaan ja lieventämään sitä -
sekä ratkaisemaan konfliktiin liittyvät poliittiset ongelmat?
Uskonnon ja poliittisten prosessien välillä on oma suhteensa.
Vuodesta 1993 ja Oslon sopimuksesta eteenpäin -
aina kun Israel ja palestiinalaiset ovat keskustelleet Temppelivuoresta, -
Temppelivuori-liikkeet ovat alkaneet toimia aktiivisemmin ja vahvemmin -
Temppelivuorella ja rohkaisseet uskonnollisia juutalaisia -
menemään Temppelivuorelle -
ja rikkomaan Temppelivuorella käymi- seen liittyvää uskonnollista tabua.
Muutokset ovat saaneet aikaan kaksi mielenkiintoista suuntausta.
Yhtäältä Temppelivuorella yhä enemmän käyvät juutalaiset -
ovat luoneet lobbausryhmän poliittisessa järjestelmässä.
Viime vuosien aikana on nähty uudenlaista kehitystä.
Yhä enemmän parlamenttijäseniä kutsuu koolle tapaamisia, -
joissa keskustellaan juutalaisten oikeudesta rukoilla Temppelivuorella.
Toisaalta muslimit, -
jotka vierailevat Temppelivuoren al-Aqsa-moskeijassa, -
näkevät muutoksen ja reagoivat siihen.
Heidän puolellaan uskonnollinen ja kulttuurinen reaktio -
vaikuttaa myös poliittisiin prosesseihin -
palestiinalaisessa, jordanialaisessa ja laajemmin islamilaisessa yhteydessä.
Emme voi aliarvioida, vaikka meistä jotkut sitä haluaisivatkin, -
konfliktin uskonnollisia osatekijöitä.
Ne ovat olemassa, ja ne pitää ottaa huomioon.
Uskon, että juutalaisten lisääntynyt läsnäolo Temppelivuorella -
on vienyt molempia osapuolia aiempaa enemmän äärisuuntaan.
Nythän palestiinalaispresidentti sanoo julkisesti, -
että juutalaisilta pitäisi kieltää vierailu Temppelivuorelle kokonaan.
Sellaista vaatimusta ei ole kuultu aiemmin keskusteluissa -
israelilaisten, jordanialaisten ja palestiinalaisten välillä.
Täytyy muistaa, että lausuntoja anne- taan äänestäjäkuntaa silmällä pitäen.
Ei pidä antaa liikaa painoarvoa yksittäisille lausunnoille.
Jordana, miten vapaus palvoa asettuu tähän?
Se on kansainvälisesti hyväksytty oikeus.
Onko juutalaisten rukoileminen Temppelivuorella todellinen ongelma,-
kuten puhutaan, vai onko se vain vertauskuva -
suuremmasta poliittisesta ongelmasta?
Ongelmana ei välttämättä olisikaan se, että juutalaiset rukoilevat siellä,-
vaan vallitsevan tilan muuttaminen.
Nyt ongelma on osittain uskonnollinen ja osittain poliittinen.
Juutalaiset keskustelevat siitä, -
onko Temppelivuorella rukoileminen edes "kosheria", puhdasta.
Sitä kannattaa ehdottomasti pieni vähemmistö -
Israelin uskonnollisesta yhteisöstä, joka edustaa israelilaisista 16 %:a.
Heistä hyvin pieni osa uskoo, -
että Temppelivuorella rukoileminen on edes sallittua.
Syyt ovat monimutkaisia, ja ne liittyvät juutalaiseen teologiaan.
Kiista on siirtynyt uskonnolliselta alueelta poliittiseen.
Khaled sanoi, että palestiinalaiset kokevat tulevansa ajetuksi pois.
Olen siitä eri mieltä.
Palestiinalaisilla on pääosin pääsy Temppelivuorelle milloin tahansa.
Juutalaisille vierailuaikaa on varattu vain noin 15 tuntia viikossa.
Juutalaisilla on hyvin rajattu vierailuaika päivittäin, -
jos he haluavat käydä siellä.
En usko, että palestiinalaisilla tai jordanialaisilla on oikeutta -
kieltää juutalaisia vierailemasta Temppelivuorella. Rukous on eri asia.
Sanon tämän toimittajana.
Seuraan Temppelivuoreen liittyvää uutisointia.
Hyvin harvoin tunnustetaan länsimaisessa mediassa, -
ja vielä harvemmin arabimediassa, -
että paikka on juutalaisille historiallisesti erittäin tärkeä.
Arkeologisten löytöjen mukaan kaksi temppeliä sijaitsivat täällä.
Olen törmännyt omassa työssäni siihen, -
että juutalaisten historiallisten juurten yhteys alueeseen kielletään.
Siihen täytyy puuttua.
En kiellä -
juutalaisten historiallisia ja uskonnollisia yhteyksiä paikkaan.
Otitte kantaa siihen, että palestiina- laiset kokevat tulevansa ajetuksi pois.
Olitte eri mieltä.
Olette oikeassa siinä, että heillä on ajallisesti suurempi pääsy alueelle, -
mutta palestiinalaisille on asetettu jyrkkiä pääsyrajoituksia alueelle.
Perjantairukouksiin saavat useimpina viikkoina tulla vain yli 50-vuotiaat.
Länsirannan ja Gazan asukkaat eivät saa käydä alueella.
Tämä kaikki synnyttää turhautumista.
Lisäksi marginaaliryhmät puhuvat provosoivasti -
paikan purkamisesta ja kolmannen temppelin rakentamisesta.
Se on hyvin pieni marginaali.
Katkeran konfliktin kaikukammiossa -
heidän äänensä kuitenkin voimistuu satakertaiseksi.
Viimeinen lause.
Pidän edelleen kiinni siitä, ettei konflikti ole uskonnollinen.
Se alkoi sekulaarina konfliktina sekulaarin sionismin -
sekä palestiinalaisen nationalismin ja arabinationalismin välillä.
Käännekohta, jolloin mukaan tulivat uskonnolliset osatekijät, -
oli vuoden 1967 sota. Sionismiin tuli mukaan messiaanisia piirteitä.
Sotaa ja voittoa alettiin pitää sanomana Jumalalta.
Arabien ja palestiinalaisten puolella -
tappio murskasi sekulaarin liikkeen -
ja auttoi islamistista liikettä nousemaan.
Eran Tsidkijahu, yksi lause, ja siirrymme seuraavaan aiheeseen.
En ole täysin eri mieltä. Vuoden 1967 sota -
toi syvällisen messiaanisen uskonnollisen muutoksen, -
joka vaikutti koko alueeseen.
Historioitsija Hillel Kohen määrittelee hiljattain julkaisemassa kirjassaan, -
että israelilaisten ja arabien välinen konflikti -
alkoi vuonna 1929, -
jolloin Temppelivuorella ja sen ympärillä alkoivat Itkumuuri-mellakat.
Itkumuurista ja Temppelivuoresta tuli uskonnollisia kansallisia symboleita.
Sionismi on sekulaari siinä mielessä, -
että ensimmäiset sionistit olivat sekulaareja.
Sionismin koko oppi perustui heidän tulkintaansa uskonnollisesta hengestä.
Senaikainen palestiinalaisjohtaja Haj Amin al-Husseini -
lähetti brittiläiselle ylikomissaarille kirjeen, jossa hän sanoi, -
että koska juutalaiset ottavat mukaan uskonnollisia väitteitä, -
muslimien täytyy antaa niihin uskonnollinen vastaus.
Puhumme siitä, onko se uskonnollinen vai poliittinen, -
mutta emme voi tehdä eroa.
Uskonnollinen kansallinen sekoitus on erittäin räjähdysaltis.
Jos konflikti ratkaistaan, -
hallitsemme myös uskonnollisia jännitteitä ja minimoimme ne.
Uskonto voi olla osa ratkaisua.
Khaled Diab, tahdon siirtyä eteenpäin.
Ohjelma lähestyy loppuaan.
On ollut paljon fyysisiä yhteenottoja -
palestiinalaisnuorten ja Israelin turvallisuusjoukkojen välillä -
eri paikoissa.
Yksi häiritsevä tekijä -
on kivien, polttopullojen ja ilotulitteiden heittely -
kohti Jerusalemin pikaraitiotietä, jota kaupungin tilastojen mukaan -
käyttävät pääosin Itä-Jerusalemin arabiasukkaat.
Miten se ajaa kenenkään etua?
Käyttääkö sitä todella...
Tarkoitatteko koko verkostoa vain Itä-Jerusalemia? - Itä-Jerusalemia.
Itä-Jerusalemin osuus on lyhyt, Shuafatista Sheikh Jarrahiin.
Kyse ei ole edistämisestä.
Kun painekattilassa paine nousee, -
asiat räjähtävät. Yhteydenottoihin osallistuneista suurin osa -
on syrjäytyneitä nuoria, joilla ei ole tulevaisuudennäkymiä.
He näkevät asuinalueensa ja perheet uhattuina.
Nuoret reagoivat usein mellakoimalla, -
kun heihin kohdistuu liikaa jännitteitä ja paineita.
En tiedä, onko se kovinkaan totuudenmukainen luonnehdinta.
Tuskin on kyse siitä, että heidän asuinalueitaan oltaisiin valtaamassa -
tai että heillä ei olisi tulevaisuudennäkymiä.
Muistutan mieliin palestiinalaisjohtajien puheet.
He näyttävät Länsi- ja Itä-Jerusalemissa -
puolustavan jonkinlaista väkivaltaista vastarintaa.
Mellakoijat ovat hyvin nuoria, 14―16-vuotiaita.
Olisi paljon tehokkaampaa, jos he osoittaisivat mieltä -
eivätkä heittelisi kiviä, ilotulitteita ja polttopulloja.
Ensinnäkin mielenosoituksista iso osa on väkivallattomia.
Toiseksi kivien heittely on...
Tiivistä yhdeksi lauseeksi.
Israel määrittää kivien heittelemisen "terroristiseksi teoksi".
Hallitus on puhunut siitä, -
että kivien heittelystä saisi tulevai- suudessa jopa 20 vuotta vankeutta.
Se on lakiesitys. Sitä ei ole vielä hyväksytty.
Se on epätodellista.
Ohjelma-aika on loppumaisillaan. Kiitos, Khaled Diab ja Eran Tsidkijahu.
Kiitos, Jordana.
Kiitos myös katsojille. Shalom!
Suomennos: Marianne Tenetz