JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Nagu tavaliselt, on minuga Pekka Sartola.
Tere tulemast! - Aitäh.
Arutasime, kust täna alustada,
ja aktuaalseim asi seoses Iisraeli ja Palestiinaga
on Palestiina tunnustamise teema, millest viimasel ajal palju kuuleb.
Mida sina arvad sellest nn tunnustamisbuumist?
Kas me tõesti peame alati kõiges Rootsi eeskuju järgima?
Rootsi uue peaministri avaldus oli veidi üllatav.
Ta ütles üsna oma kõne alguses:
"Ja me tunnustame Palestiina riiki."
Seda on tervitanud palestiinlased
ja ka araabiamaailm, kuid see on põhjustanud muret
nende seas, kes vaatlevad asju rahu perspektiivist.
Palestiinlastele meeldiks,
et neil poleks tunnustuse saamiseks enam Iisraeli vaja.
Kuid see ei too midagi head.
Arvestades ka Briti parlamendi alamkoja otsusega,
kus õhutati Palestiinat tunnustama,
kas õhus on midagi veidrat?
Nagu ütlesid, näib, et buum on tulekul.
Briti alamkoja otsus
pole ülemkojata valitsuse jaoks siduv.
Kõlasid ka mõningad erinevad eksperthinnangud
seoses hääletuse võimatusega antud ajal.
See peegeldab üldist atmosfääri.
Jeruusalemm osaleb tõsiselt võrrandis.
Prohvet Sakarja ütles Jeruusalemma kohta,
et lõpuaegadel piiratakse Jeruusalemm sisse
ja kõik rahvad kogunevad selle vastu.
Jeruusalemm on tihti Iisraeli sünonüüm,
kuid tal on roll ka linnana.
See on kõnelustel ülima tähtsusega.
Meie endise presidendi Halose sõnul
peaks Soome valitsus Palestiinat tunnustama
ja neile omariikluse andma.
Väidetavalt edendaks see kahe riigi lahendust.
Kuidas see midagi edendab, kui kõik tunnustama hakkavad?
Minu meelest ei edenda see midagi.
Abbas püüdis põgeneda
Iisraeli jaoks kahe riigi lahenduses oluliste teemade eest.
Iisraelile on ülioluline,
et Palestiina tunnistaks Iisraeli juudiriigina.
Järgmiseks on piirid, julgeolek, põgenikud, Jeruusalemma staatus.
Need kõik muutuvad tähtsusetuks,
kui kõik rahvad palestiinlastele omariikluse annavad.
Kuhu tõmmatakse piirid?
Ilma piirideta pole mingit riiki.
Hetkel on nad vaatlejariik,
või virtuaalriik, kui nii võib öelda.
Selle staatuse defineerimine pole kooskõlas
mulluste rahukõneluste sihtidega -
selgete piiride määratlemine, julgeolekuteemad
ja Jeruusalemma staatus.
Nüüd antakse see lihtsalt kingiks: Palun, võtke oma riik!
Mis te sellega peale hakkate?
Palestiinlased ei püüa Iisraeliga probleeme lahendada,
vaid otsivad teisi kanaleid.
ÜRO on üks, mida nad ära kasutada püüavad.
ÜROs on too tuntud enamus - 135-140 riiki,
2/3 häältest,
mis neile hetkega riigi annaksid.
Kahe aasta eest anti palestiinlastele vaatlejariigi staatus
kaaluka enamusega, kuna mõned riigid ei hääletanud,
et numbrid ja sõnum veelgi selgemad oleksid.
Kuidas me seda ka ei vaataks ...
Võtame Palestiina riigi Läänekaldal.
Iisrael tahab valvata oma piiri Jordaaniaga.
Ja demilitariseerimine - sellest ei tohi uus Gaza saada.
Kuidas saab see elujõuline üksus olla?
Ilma Iisraeli heakskiiduta on see on võimatu idee.
Kõnelustepartner peaks riik olema.
Aga Palestiinlastel pole toimivat valitsust,
mis suudaks omavahelgi läbi saada.
Kuidas saavad nad sellises palavikus kõnelusi pidada?
Neil pole valitsust.
Hamas valitseb Gazas ja PLO mingil määral Läänekaldal.
Kuidas nad omavahel suudavad läbi saada, ma ei tea.
Nad pidevalt tülitsevad teineteisega millegi üle.
Abbas ei saa valitseda Gazat,
mis oleks ühtse riigi eelduseks.
Või tekib kaks riiki? Gaza Hamasi või kellegagi eesotsas,
ja Palestiina Läänekaldal?
Seegi pole neile vastuvõetav.
Kogu see ala on nende meelest ühtne Palestiina.
Loen ühe huvitava lõigu ühest tekstist,
millest sa hiljem räägid.
PLO juhtliige Zuheir Mohsen
rääkis 1977. a Hollandi ajalehega.
"Palestiina rahvast pole olemas.
Palestiina riigi rajamine jätkaks võitlust Iisraeli vastu
araablaste ühtsuse pärast.
Tegelikkuses pole mingit vahet jordaanlastel,
palestiinlastel, süürlastel ja liibanonlastel.
Palestiina rahvusest räägitakse
vaid poliitilistel ja taktikalistel põhjustel.
Sest araabia rahvuslikud huvid
nõuavad eraldi Palestiina rahva eksisteerimist
üksnes vastukaaluks sionismile.
Taktikalistel põhjustel
ei saa määratletud piiridega suveräänne riik Jordaania
Haifa ja Akko suhtes nõudeid esitada,
aga palestiinlasena võib ta ühegi kahtluseta
nõuda Haifat, Beershebat ja Jeruusalemma.
Kohe kui nõuame õigust tervele Palestiinale,
saab Palestiinast ja Jordaaniast üks."
Oled neid kirjutisi uurinud. Kuidas kommenteerid?
1970. a algusest, või pärast Kuue päeva sõda,
oli Zuheir Mohsen as-Sa'iqa ülem,
PLO Lõuna väejuhatuse ülem.
Ta oli ka PLO Ülemnõukogu liige.
See avaldus on samal tasemel meie ministrite omaga.
Nad pole pidanud end palestiinlasteks,
vaid jordaanlasteks.
Nad olid jordaanlased kõik need 19 aastat,
kui Jordaania vallutas Iisraelilt Iseseisvussõjas Läänekalda ala
ja nimetas selle Läänekaldaks, ja ka Ida-Jeruusalemma.
Praegused palestiinlased olid siis jordaanlased
ja osalesid Kuue päeva sõjas Jordaania poolel,
et hävitada alasid, mis olid toona väljaspool Iisraeli
ega hõlmanud Läänekallast.
Kui Iisrael sõja võitis ja Jordaania,
illegaalse okupandi, Läänekaldalt välja ajas,
ning Egiptuse Gazast,
ühendas Iisrael territooriumid maaks,
mille Rahvaste Liiga talle eraldanud oli.
Kui Palestiina riik peaks sellele alale rajatama,
saab see toimuda vaid mõlemapoolse aktsepteerimise,
Iisraeli ja palestiinlaste tunnustamise,
piiride määratlemise ja ÜRO tunnustusega.
Abbasi välja pakutud ühepoolne lahendus on võimatu.
Zuhair Mohseni avaldus on tõsi.
Briti mandaadi ajal, 1917-1948,
ei nimetanud piirkonnas elavad araablased end palestiinlasteks,
vaid kas süürlasteks või jordaanlasteks.
Ometi räägib Soome meedia
pidevalt okupeerivast riigist.
Kas see polnud Taani imaam,
kes Iisraeli Gaza sõjas
süüdlaseks nimetas?
See polnud Taani imaam, vaid ÜRO peasekretär.
Taani imaam ütles 12. oktoobril,
pöördudes Taani,
Põhjamaade ja kõigi Euroopa moslemite poole,
et Palestiinat ei saa jagada.
Ta mõtles kogu piirkonda Jordanist Vahemereni.
Iisrael kaasa arvatud.
"Palestiinat ei tohi jagada. See on islamile püha maa.
Jeruusalemm on islamile püha linn, õhk on islamile püha õhk,
ja rahvas on islamile püha rahvas.
Seepärast ei tohi Abbas maad jagada.
Ta ei tohi jagada maad
ahvide ja sigade järeltulijatega."
Islam peab juute ahvide ja sigade järeltulijaiks.
Selliseid pööraseid asju räägitakse islami nimel.
See fraas on tegelikult Koraanist
ja seega nende jaoks siduv.
Selliseid avaldusi tehakse tsiviliseeritud läänemaailmas.
Nad ei saa teist osapoolt enam sügavamalt solvata.
Kuidas nad kavatsevad siis vennalikus vaimus piire määratleda
ja rahus elada?
See on võimatu.
Juba mitmed põlved on lapsest peale
selliseid asju õppima kasvatatud. Juudid on okupandid,
islamivastased, ahvide ja sigade järeltulijad,
Allahi silmims kõige põlastusväärsemad.
Kuidas see seis muutuda saab?
Mingi paberi allkirjastamise ja kooselu alustamisega?
See on täiesti võimatu.
Räägime nüüd ÜRO peasekretärist.
Ta ütles, et Gaza konfliktis on süüdi Iisrael,
sest Iisrael on okupeerinud Gaza ja sealse elu blokeerinud.
Kui Iisrael 2005. a Gazast loobus, polnud seal piire ega tarasid.
Iisraeli armee ja asundused olid olnud seal 19 aastat,
tegelikult isegi 30-40 aastat.
Vaba liikumine polnud kuidagi piiratud.
Kui algasid raketisadu ja terrorirünnakud,
ehitati ka tara.
Kuid Iisrael pole seda okupeerinud.
Sõna 'okupatsioon' kasutus siin on vastuolus kõigi definitsioonidega
ja kõigega, mis seal toimub.
Kuidas saab ÜRO peasekretär öelda, et Iisrael okupeerib Gazat?
Nad vaid valvavad piire,
et illegaalne tegevus oma riigist eemal hoida.
Okupatsiooni puhul peaksid Iisraeli sõdurid Gazas olema.
'Okupatsioon' on rahvusvaheline termin,
Uurisin selle meelega välja.
"Okupatsioon on meede, kus ühe riigi armee
vallutab ja haarab kontrolli teise riigi üle."
Ja siis selgitatakse siin,
kuidas okupatsioon seoses eri sõdadega toimuda võib.
Selle definitsiooni kohaselt
pole Iisrael 'okupant', sest pole riiki,
mille territooriumi ta oleks vallutanud.
Jordaania okupeeris Läänekalda.
Iisrael ajas illegaalse okupandi välja.
Iisrael ei okupeerinud Jordaaniat,
kuna Läänekallast poldud tunnustatud. Sama käib Gaza kohta.
Selliste terminite kasutamine on tendentslik
ja taotleb Iisraeli demoniseerimist.
50-päevane Gaza sõda
tekitas ca 5,5 miljardi USD ulatuses kahju
ehk umbes 100 miljonit USD ühe lahingupäeva kohta.
Selle algatas ilmselt Hamasi juhtkond,
rahvas eriti ei osalenud.
Nii et kõik naaberriigid ja teised, USA kaasa arvatud,
annavad vabalt vahendeid,
eriti midagi küsimata.
Rahalubaduste andmine
ei tähenda veel sularaha pangaarvel.
See oli sümboolne žest,
mis näitas, et palestiinlased olid kannatav osapool.
Keegi ei pakkunud Iisraelile mingit kompensatsiooni
rakettide tekitatud kahju eest.
Taas kord said palestiinlased ja Hamas
ravhusvahelisel areenil sümboolse võidu.
"Näe, kogu maailm toetab meid ja annab meile raha."
Tuleks väga hoolikalt jälgida, kuhu see raha läheb.
Varasemate sõdade puhul,
kui EL, ÜRO, Maailmapank ja USA raha andsid,
kasutas Hamas osa sellest tunnelite ehitamiseks
ja relvastumiseks.
Iisrael arvutas tunnelite ehituskulud kokku -
vähemalt 3 mln USD tunneli kohta ja kuna tunneleid oli 50 ringis,
tähendab see 150 000 miljonit USD, mis oli mõeldud korteritele,
lasteaedadele ja haiglatele, kuid nemad muutsid selle tunneleiks.
Taas kord on meil sama element:
Kes jälgib Hamasi kontrollitud ala?
Kuidas kontrollitakse sinna viidavaid fonde
ja ehitusmaterjale?
Lugesin kuskil, et Hamasi juhid on Iisraeli suhtes agressiivsed
ja teevad kihutustööd.
Nende kõnedes pole näha
mingit leppimist ega vaikust.
Lugesin araabia ajalehest sama artiklit.
Nad isegi pilkasid Iisraeli: "Meil on 20 tunnelit alles.
Sa ei suutnud meid võita."
Kogu asjade seis on vale.
Iisrael vahendab Gazale elektrit tasuta.
Iisrael aitab neid igati ja toimetab ehitusmaterjale,
meditsiinivarustust, toitu, ravimeid,
ja alati süüdistatakse neid.
Iisrael ei leia mingit tunnustust.
Nad peavad seda enda õiguseks, kuna Iisrael on okupant
ja peab seega maa eest hoolitsema.
Obama ja teised mõistsid hukka eitusplaanid
Jeruusalemmas ja mujal,
mis peaks lubatud olema.
Obama ja Kerry avaldasid oma vastava seisukoha.
Kahe aasta eest, enne praeguste kõneluste algust,
nõustus Iisrael selles piirkonnas ehituse külmutama.
Räägime 2600st korterist
Talpioti ja Ramat Raheli kibutsi vahel,
mis on ametlikult Iisraeli ala, kuni midagi muud kokku lepitakse.
See on nn piirkond C ja osa Jeruusalemma äärelinnadest.
Obama väitel
on seal korterite ehitamine vastuolus rahvusvahelise õigusega.
Netanyahu teatas ehituse alustamisest.
Näeme kaardilt, et see on Piirkond C,
mille suhtes Iisrael ja palestiinlased kokku leppisid,
et see kuulub Iisraeli kntrolli alla, kuni teisiti otsustatakse.
Mõlemad peavad seda lepet järgima.
USA peaks neid asju sügavuti teadma,
aga nad räägivad ikka veel nii nagu nad ei teaks midagi.
See tekitab hämmingut.
Need asjad pole mingi saladus.
Nad on jälginud iga lepet ja aidanud neid visandada,
joonistanud kaarte jms. See on kõik avalik.
Iisraellaste ja palestiinlaste vahel
pole ühtki muud kehtivat lepingut
peale Oslo 2, kus mitmes asjas kokku lepiti.
Palestiinlased on aga rikkunud nii mõndagi neist.
Viimaseim neist oli ÜROle omariiklustaotluse esitamine.
Keegi ei teinud väljagi. Nad võivad teha, mida tahavad,
aga Iisrael peab kõiki reegleid järgima.
Vaatleme seda kõike tulevastes saadetes.
Tahaksin lõpetuseks ISISe teemat puudutada.
Mängus on mitmeid keerukaid tegureid,
mis puudutavad Türgit ja teisi.
Olukord on üsna keeruline.
ISISel oma praeguse tegevusmeetodiga pole tulevikku.
Neil pole sõpru.
Neil on vaid väed, kes võitlevad raha eest.
Neil puudub rahva toetus.
Neil puudub tunnustus.
Mõned äärmusrühmitused muidugi tunnustavad ISIL-it
ja tahavad sellega ühineda, kuid nad on terrorirühmitused,
nagu ISIL isegi.
Türgi on ebamugavas seisus.
See võitleb Kurdi vastupanu- rühmituse PKKga,
mis iseseisvust taotleb,
ega soovi Süüria kurde aidata.
ISIS võib neid vabalt nottida
ja ka Lääs ei taha sekkuda.
NATO ei si saa seal olla, kuna Türgi ei luba NATO lennukeil
sinna lendamiseks oma õhuruumi kasutada.
Türgi on NATO liige, kuid võib iseseisvaid otsuseid teha.
Ja kurdid, keda on 30 miljoni ringis,
elavad ka Süürias, Iraagis ja Iraanis.
Nad tahavad Kurdistani, mis koosneks nelja riigi osadest,
kuid neil puudub ühtsus. Türgi pole siin mingi teenäitaja,
ja laseb ISIL-il vabalt tegutseda. Näib keerukas olukord olevat.
Kas koalitsioonil on võimalik olukorda kontrollida
ilma maavägesid sisse viimata?
Ei, kuna see hõlmab nii paljusid riike.
Iraagil on piisavalt suur armee, kui see korralikult relvastatud oleks.
Venemaa teatas samuti plaanidest Iraagi armeele relvi saata.
Kuna enamus lahinguist toimuvad Süürias,
ja Süüria armee võitleb juba üle kolme aasta mässulistega,
võitleb see kahel rindel.
Nende armee pole piisavalt tugev, et mõlemast jagu saada.
Oleks vaja tugevat välisjõudu,
kes suudaks ühendada Iraagi ja Süüria maaväed
esmalt ISIL-iga võitlema.
Süüria võib pärast edasi oma siseprobleemidega tegeleda.
USA peaks seda ettevõtmist juhtima, kuid see näib hetkel veidi hajali.
Samal ajal võib Iraan vabalt tuumarelva ehitamist jätkata.
Kas kommenteeriksid seda lõpetuseks?
On hämmastav, kuidas Iraanil seda jälle teha õnnestus.
Teatud mõttes võitlevad nemadki ISIL-iga.
Kurdide seas on šiiite
ja ka Iraani armee koosneb peamiselt šiiitidest.
Samas võivad nad teha, mida tahavad
oma tuumaprogrammiga.
EL välispoliitikajuht vahetub kohe.
Leedi Ashton osaleb hetkel veel koos oma järeltulijaga.
Otsustusprotsess on seiskunud ja kõigi tähelepanu on ISIL-il.
Keegi ei hooli sellest, mis Iraaniga toimub.
IAEAd, Rahvusvahelist Aatomienergia Agentuuri,
Parchinisse ei lasta.
See on kõige tõenäolisem koht Iraani relvatööstusele.
Seal toimus võimas plahvatus,
mida tunti kümnete kilomeetrite taga.
Ja välisvaatlejaid pole lubatud uurima, mis tegelikult juhtus.
See polnud tuumaplahvatus, vaid mingi muu nurjunud katsetus.
Iraanil näib alati õnnestuvat ära lipsata sanktsioonide
ja talle kehtestatud nõudmiste eest.
Maailm on ilmselt nii keerukas,
et on võimatu seda kõike mõista.
Oleme maininud oma saateis,
et Obama juhiroll on Lähis-Idas kõikunud.
See algas siis, kui ta pidi Süüria valitsust ründama,
umbes aasta eest,
aga libises minema, saba jalge vahel,
nagu Saudi meedia seda kirjeldas.
Teda tabas tõsine kriitika, varasemast veelgi hullem.
Lähis-Ida küsimuste juhtijana
on ta haledalt läbi kukkunud.
Me võiks teisegi pooltunni jätkata,
aga teeme seda järgmisel korral.
Aitäh, Pekka, saates osalemast, ja seda sündmustetulva jagamast.
Püüame alati olulisima välja noppida.
Aitäh!
Tõlge: Monika Jaaguri