STUDIO JERUSALEM
- Välkommen till studio Jerusalem.
Denna gång behandlar vi exceptionellt ett tema -
som borde vara mycket viktig för alla kristna: Att välsigna Israel.
Ska vi välsigna Israel? I så fall hur och på vilka grunder?
En svår fråga som man ständigt ställs inför.
Några anser att vi inte kan välsigna Israel för att de handlar så och så.
Vi kan inte välsigna på grund av att de handlar fel, -
om de handlar på ett sätt som inte behagar oss.
"De borde ge staten till palestinierna." Man söker jordiska skäl -
för att man inte ska behöva välsigna Israel.
Så tänker många. För oss kristna är frågan om att välsigna Israel -
inte så komplicerad att vi inte kan finna svar.
Vi kan inte fästa oss vid jordiska skäl, -
utan vi måste ha ett bibliskt perspektiv, ett helhetsperspektiv, -
vad gäller Israel, där Bibeln ger oss instruktioner.
Mot den bakgrunden kan vi ta ställning till saken.
När vi talar om att välsigna Israel -
så känner jag många människor som har olika åsikter i frågan -
och vissa väljer ett enda Bibelord som de bygger sin ståndpunkt på -
och som de handlar efter.
Andra söker vidare perspektiv och förverkligar välsignandet -
på något sätt selektivt.
Bibeln ger oss tydliga instruktioner -
för hur Gud handlar och hur Han uppmanar oss att handla, -
hur Han uppmanat Israel att handla i tiderna, -
när de vandrade i öknen och förrättade gammaltestamentlig tjänst.
Vi ser också hur det är kopplat till det nya förbundet.
Vi börjar bena ut saken -
i 2 Mos 19:5-6.
"Om ni nu hör min röst och håller mitt förbund, -
skall ni vara min dyrbara egendom framför alla andra folk, -
ty hela jorden är min.
Ni skall för mig vara ett rike av präster och ett heligt folk.
Detta är vad du skall tala till Israels barn."
Löftet som Gud ger Mose i uppdrag att förmedla -
åt Israels folk, innehåller ingen automatik.
Det följde med ett villkor. Om ni hör och håller, skall ni vara.
Först sedan följer löften om landet. Gud förutsatte lydnad, -
att folket skulle handla i enlighet med Hans vilja och enligt de bud -
som Han med tiden skulle ge dem. När vi läser vidare i Bibeln -
upptäcker vi lätt att Israels barns handlande -
inte gick i enlighet med de bud och instruktioner Gud gett dem.
De blev främmande för Guds bud -
och Gud förverkligade i Sin tur Sin del av avtalet -
vilket betydde att de inte kontinuerligt kunde bo i landet.
Då talar vi om kontinuitet. Löftet som Gud gav omfattade -
en villkorslös rätt att bo i landet. När de handlade fel var de tvungna -
att gå i landsflykt och förskingrades, vilket är bekant för oss från Bibeln.
5 Mos 11:26-28 talar tydligt om detta.
"Se, jag förelägger er i dag välsignelse och förbannelse:
Välsignelse, om ni lyssnar till HERRENS, er Guds, bud -
som jag i dag ger er, och förbannelse om ni inte lyssnar -
till HERRENS, er Guds, bud, utan viker av -
ifrån den väg jag i dag befaller er att gå -
och följer andra gudar som ni inte känner."
Innan Mose befullmäktigade Josua när han skulle korsa Jordanfloden -
för att erövra Kanaans land, fick han noggranna handlingsinstruktioner.
Han skulle också förmedla det till folket.
Mose gav dem ett kraftigt, eskatologiskt paket av -
välsignelse - förbannelse. Vi ska beakta att det skrevs 3 500 år sedan -
och en del av händelserna ligger ännu framför oss.
5 Mos 31: 28-29.
Där finns ett viktigt budskap till Israels folk om hur Gud ville -
att de skulle handla och vad följer om de inte gör så.
Både vad gäller välsignelse och förbannelse.
"Kalla samman till mig alla de äldste i era stammar, -
liksom era tillsyningsmän, så att jag får tala dessa ord till dem -
och ta himmel och jord till vittnen mot dem. Ty jag vet att ni efter min död -
kommer att göra det som är fördärvligt -
och vika av från den väg som jag har befallt er att gå."
Så kommer det eskatologiska. "Därför skall olycka drabba er -
i kommande dagar, när ni gör sådant som är ont i HERRENS ögon -
och väcker hans vrede genom era gärningar."
Någon kanske undrar vad det här har att göra med att välsigna Israel?
Vi kristna måste, när det gäller frågan att välsigna, -
beakta hur Gud själv handlat med Sitt folk.
Det gäller inte hur vi vill handla idag, -
utan vi måste i allt beakta den bibliska synvinkeln.
Versen som vi redan läste ur 2 Mos kunde översättas -
som: Eftersom ni inte hört Min röst och inte hållit Mitt förbund, -
är ni heller inte Mitt folk framom andra folk.
Ni blir ett folk på samma startlinje som alla andra folk.
Så blev det tyvärr för Israels folk.
De gick emot de bud de fick från Gud.
Mose gav dem buden tydligt och flera gånger.
De följde andra gudar, gifte in sig bland kanaanéerna.
Både män och kvinnor giftes in.
Folket blev blandat.
Gud hade sagt att när de korsar Jordanfloden -
ska de fördriva folkets inbyggare.
På den tiden utövades avgudadyrkan i alla dess former i Kanaans land.
Det var en styggelse inför Gud.
Herren ville bevara Sitt folk och hålla dem andligt sett rena, -
och så att de inte skulle blanda sig med andra folk och så få in -
främmande impulser som med tiden skulle förvränga tjänsten inför Gud.
Det var ju så det sedan gick, och därför hamnade Israels folk -
senare att svara för sina handlingar.
Välsignelserna gavs redan under vandringen i öknen.
Det var när Aron, som var den första översteprästen, steg i tjänst.
Arons söner följde sedan i hans fotspår i motsvarande uppgifter.
Tjänsten som prästerskap, ett folk som helgats för Gud, -
hade en speciell uppgift i att föra vidare kunskapen om Gud.
De lade fram de offer som behövdes på den tiden.
Den egentliga välsignelse som vi talar om när vi vid olika Israel-evenemang -
ber människor resa sig för det vi kallar Arons välsignelse, -
hittar vi i 4 Mos 6:24-27.
Egentligen börjar den redan några verser tidigare -
där Herren säger till Mose: "Säg till Aron och hans söner:
När ni välsignar Israels barn skall ni säga till dem:"
och så kommer välsignelsen i tre verser.
"HERREN välsigne dig och bevare dig.
HERREN låte sitt ansikte lysa över dig och vare dig nådig.
HERREN vände sitt ansikte till dig och give dig frid."
I vers 27 nämns detta:
"På detta sätt skall de lägga mitt namn på Israels barn, -
och jag skall då välsigna dem."
Gud hade förbundit Sig att handla så gentemot Sitt folk.
Han välsignar dem när välsignelsen blir läst över dem.
Arons välsignelse är här något åtskild från Bibelns övriga kontext.
I verserna innan talas det om offer och löften -
och i kapitel 7 talas det om -
olika offergåvor och furstar.
Mitt i allt detta har vi en helhet som inte verkar passa in.
Ändå är detta alltid en av utgångs- punkterna när vi välsignar Israel.
Vi fortsätter i första Moseboken -
1 Mos 12:1-3.
Vi går tillbaka till utgångsläget. Vi går tillbaka till varför Israels folk -
fick välsignelsen.
Redan under Abrahams tid lades välsignelseprocessen igång.
Tidsmässigt går vi 4 000 år tillbaka.
Det talas ännu om Abram, inte Abraham.
Namnet förändrades senare. "Herren sade till Abram: 'Gå ut ur ditt land -
och från din släkt och din fars hus och bege dig till det land -
som jag skall visa dig. Där skall jag göra dig till ett stort folk.
Jag skall välsigna dig och göra ditt namn stort, -
och du skall bli en välsignelse. Jag skall välsigna dem som välsignar dig -
och förbanna den som förbannar dig.
I dig skall alla släkter på jorden bli välsignade."
Abraham, eller Abram, var vid den tidpunkten kring 75 år gammal.
Han fick i Ur i Kaldéen budskapet att lämna landet.
Enligt Bibeln tjänade hans far Tera andra gudar.
Plötsligt fick Abram budskapet att resa sig upp och lämna platsen -
och skilja sig från samhället där han var och fara till ett annat land -
som Gud visar. Det måste ha varit ett tilltalande budskap.
Vi vet inte om det kom genom en profet eller hur det gick till, -
men Abram lydde. Han vandrade mot Haran i nuvarande Turkiet -
och kom med tiden till Israels land.
Välsignelsen gavs redan här, om Abram bara ville lyda, -
vilket vi vet att han gjorde eftersom han förverkligade det Gud sagt.
Det står: "[Jag skall] göra dig till ett stort folk."
Han hade ännu inga barn och var vid rätt hög ålder, men trodde löftet.
Han skulle bli stor. Ursprungstexten anger egentligen -
saken i pluralis, stora folk.
Det var å ena sidan säkert ett trösterikt löfte, men å andra sidan -
kan man tänka sig att det kan ha funnits ett frö av tvivel hos Abram.
Men han lydde och gick framåt. "I dig skall alla släkter på jorden -
bli välsignade." Nu kommer vi till Abrahams säd: Isak, Jakob -
och genom säden till löftet om Messias.
I Abraham eller judendomen finns inte välsignelse för jordens alla folk, -
utan bara genom Messias. Det är löftet om Messias -
som är det centrala och gäller alla folk, inte bara judarna.
Nu handlar frågan om välsignelsen inte längre bara Israels folk -
utan genom Abrahams, Isaks och Jakobs säd gäller det alla folk.
Det breddar vårt begrepp inför det vi kommer till, varför vi kristna -
i det nya förbundet, välsignar Israel.
Aron var levit och den första översteprästen.
Hans söner fortsatte i prästerlig tjänst och var helgade åt Gud -
och hade som uppgift bland annat att välsigna Israels folk.
De skulle be Guds välsignelse sänka sig ner över folket.
För 2 000 år sedan inträffade en förändring i processen.
Fram till dess när det andra templet bröts ner -
hade Arons välsignelse för Israels folk varit gällande.
Nu hände något som även judiska historiker erkänner som sanning.
Fyrtio år innan det andra templet förstördes -
miste offren sin betydelse.
Offertjänsten som genomfördes av Arons söner -
och likaså välsignelsen, hade slutat gälla.
Deras betydelse upphörde under den 14:e dagen i månaden Nisan.
Det var år 30 eller 33, beroende på tideräkningen.
Det som hände var att Jesus gav Sitt liv på Golgata kors.
Det omintetgjorde offerriterna som varit gällande fram till dess.
Det omfattade även välsignandet.
Det personliga engångsoffret var något alldeles nytt -
vad gällde välsignelse av Israel och alla folkslagens Gudsrelation.
Det är utgångsläget vi har i dag när vi ser vidare på saken.
Vem som än skrev brevet till hebréerna, jag tror det var Paulus, -
kände grundligt till offerproceduren från Gamla Testamentet.
Han kände till allt som hade att göra med tjänsten i det andra templet.
Han skrev en noggrann sammanfattning om det i brevet, -
angående hur det är kopplat till Jesu Kristi försoningsverk.
I Hebr 10:3-6 och senare kommer den andra delen -
i verserna 10-13. "Men nu ligger i dessa offer en årlig påminnelse -
om synder. Ty det är omöjligt att tjurars och bockars blod -
skulle kunna utplåna synder. När Kristus träder in i världen -
säger han därför: Offer och gåvor begärde du inte, -
men en kropp har du berett åt mig.
Brännoffer och syndoffer gladde dig inte. ...
Och i kraft av denna vilja är vi", det nya förbundets kristna, alla folk, -
"helgade genom att Jesu Kristi kropp blev offrad en gång för alla.
Alla andra präster står dag efter dag och förrättar sin tjänst -
och bär gång på gång fram samma offer, som aldrig kan ta bort synderna.
Men Jesus har framburit ett enda syndoffer för alla tider, -
och han har satt sig på Guds högra sida och väntar nu -
på att hans fiender skall läggas som en fotpall under hans fötter."
Det är spännande och speciellt -
hur en rabbi som under sin tid kände väl till -
både tempeltjänsten och offerriterna i det andra templet.
Om det var Paulus så kunde han vid den tiden anses vara ett geni -
vilket han säkert också på sitt sätt var.
Han kände som alla rabbiner hela Toran, Gamla Testamentet.
Alla dess nyanser och förklaringar, som de egentligen skulle kunna -
utantill, och han kände dem mycket väl.
Han skiljer här åt gammaltestamentliga offerriter -
till vilka välsignandet hörde eftersom det var kontinuerligt, -
också under det andra templets tid.
Han konstaterar här att de är onödiga och att de är ersatta -
av Kristi offer, en gång för alla.
Offret var Gud välbehagligt eftersom Jesus, som vi vet, blev upphöjd -
och sitter på Guds högra sida. I brevet till Hebréerna nämner Bibeln också -
något för oss mycket trösterikt.
Kristus lever där och ber för oss.
Det är trösterikt att veta att vår himmelske försvarare ber även nu.
Han ber för oss olyckliga, dåliga människor.
Han ber för dem Han redan gett Sitt liv för.
Så har Han försonat vår syndaskuld.
Nu har relationen mellan Israels folk och Gud blivit något av ett problem.
Vad gäller offer har de ännu ett skynke för ögonen.
De varken ser eller inser att Kristus redan kommit och försonat synderna,-
utan dagens judendom väntar ännu på sin Messias.
De väntar att Han ska komma och grunda tusenårsriket -
och denna messiaslängtan är mycket stark i dagens Israel.
Vi kommer tillbaka till rubriken.
Jag tenderar att hoppa från ett tema till ett annat.
Vad har tjänsten som överstepräst med offer och välsignande att göra -
med oss kristna idag? Det har att göra med oss.
Välsignande av Israels folk har aldrig tagits bort i Bibeln.
Efter det andra templet, i det som gäller nytestamentlig tid, -
har det aldrig nämnts i något brev eller i någon undervisning -
att man skall sluta välsigna Israel. Nej, det finns inget sådant.
Det måste alltså fortsätta. Om det skulle avslutas hade det nämnts.
Vad är en större välsignelse än att hålla fram det goda budskapet -
om Honom som friköpt oss till evigt liv.
För Petrus stod det snabbt klart -
när han skriver sitt första brev, 1 Petr 2:6-10.
Jag kallar själv denna text för proklamering av den kristnes identitet.
Den kopplar samman vår prästerliga kallelse, -
vi är ju alla enligt Bibeln Kristi präster, -
den väver sömlöst samman -
Guds löfte till Israels folk genom Mose -
om att vara ett egendomsfolk, ett heligt folk, ett prästerligt kungadöme.
Lyssna till vad aposteln Petrus förklarar hur det gick upp för honom -
hur helheten hänger ihop.
"Det står nämligen i Skriften: Se, jag lägger i Sion en utvald, -
dyrbar hörnsten," han talar här om Honom, om Kristus.
"...och den som tror på den skall aldrig komma på skam." Alltså på Kristus.
"För er som tror är den alltså dyrbar, men för dem som inte tror -
har den sten som byggnadsarbetarna kastade bort, blivit en hörnsten, -
en stötesten och en klippa till fall."
Sedan förklarar Petrus varför:
"De stöter emot den därför att de inte lyder ordet.
Så var också bestämt om dem."
Sedan ger han oss uppmaningen att vara präster, lyssna:
"Men ni", han talar till troende, "är ett utvalt släkte, -
ett konungsligt prästerskap, ett heligt folk, ett Guds eget folk..."
Samma saker som Gud genom Mose sa till israeliterna.
Där skulle Arons söner fortsätta i tjänsten och i att välsigna.
Så fortsätter Petrus förklara varför.
"...för att ni skall förkunna hans härliga gärningar, -
han som har kallat er från mörkret till sitt underbara ljus. Ni som förut inte -
var ett folk är nu Guds folk, -
ni som inte hade fått barmhärtighet", det var givet åt judarna, -
"har nu fått barmhärtighet."
Gud ville att vi skulle förstå -
att nu när Arons prästerskap upphört och därmed det mot israelerna -
riktade välsignandet, ville Han förmedla till oss att uppmaningen -
att välsigna har överförts till det nya förbundets prästerskap, -
till oss pånyttfödda kristna.
Vi fortsätter alltså i uppgiften att välsigna Israel.
Vi välsignar inte allt deras handlande, det gjorde inte Gud heller.
Vi välsignar de löften och profetior Gud gett, -
som med tiden kommer att förena det folket med Gud igen.
Det är det det handlar om.
Därför ska vi fortsätta välsigna Israel -
för det behagar Gud. Han har i Sin tur lovat välsigna dem -
som gör så. Det handlar ändå inte om byteshandel -
med Gud, vi kan inte förhandla med Honom. Vi kan inte tänka att vi -
välsignar Israel så att Gud ska välsigna oss, om det inte är av hjärtat.
Vi måste förstå Bibelns råd och handla i lydnad.
Då handlar Gud enligt Sitt löfte -
och välsignar dem som välsignar Hans folk av Abraham, Isak, Jakob.
Det är vad det handlar om. Därför utmanar jag alla kristna -
att förstå att det handlar om Guds vilja och är bibliskt,och att handla så.
Må Gud rikligen välsigna dig!
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle Heaven TV7