JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Täna on meil erandlikult piiblitund.
Käsitleme teemat,
mis peaks olema tähtis kõigile kristlastele -
Iisraeli õnnistamine.
Kas peaksime õnnistama Iisraeli?
Kui jah, siis kuidas, ja mille alusel?
See on äärmiselt keeruline küsimus
ning tuleb ikka ja jälle esile.
Me ei saavat Iisraeli õnnistada, sest ta teeb seda ja teist.
Me ei saa teda õnnistada tema eksituste tõttu
või tegude tõttu, mis meile ei meeldi.
Nad peaksid palestiinlastele nende oma riigi andma jne.
Otsitakse sekulaarseid vabandusi,
et poleks vaja Iisraeli õnnistada.
Paljud mõtlevad nii.
Kuid meile, kristlastele,
ei saa Iisraeli õnnistamise teema nii ühemõtteliselt selge olla,
et me sellele vastust ei leiaks.
Me ei saa takerduda neisse sekulaarsetesse argumentidsse,
vaid peame leidma Iisraeli suhtes piibelliku perspektiivi.
Peame leidma Iisraeli suhtes põhjaliku perspektiivi,
juhistega Piiblist,
ja vormima oma seisukohad selle põhjal.
Mis puudutab Iisraeli õnnistamist,
siis tunnen paljusid inimesi, kelle arvamused on muutlikud.
Mõned rajavad oma õpetuse vaid ühele piiblisalmile
ja järgivad seda.
Teised otsivad laiemat perspektiivi
ja õnnistamine toimub valikuliselt.
Piibel annab mitmetes kirjakohtades selgeid juhiseid selle kohta,
kuidas Jumal tegutseb, kuidas meid on tegutsema kutsutud,
ja mida Ta kutsus Iisraeli tegema, kui nad rändasid kõrbes
ja harrastasid Vana Testamendi jumalateenistust.
Kuidas puudutab see meid, Uue Testamendi kogudust,
ja meie vaateid?
Alustame selle lahti harutamist 2. Moosese raamatust ptk 19:5-6.
"Ja kui te nüüd tõesti kuulate minu häält ja peate minu lepingut,
siis te olete minu omand kõigi rahvaste hulgast,
sest minu päralt on kogu maailm.
Te olete mulle preestrite kuningriigiks ja pühaks rahvaks.
Need on sõnad, mis sa pead Iisraeli lastele rääkima!”
Märkame, et tõotus, mille Jumal Iisraeli rahvale andis,
polnud automaatne. See oli tingimuslik.
"Kui te kuulate mu häält ja peate mu lepingut,
siis te olete ..."
Maad puudutavad tõotused tulevad pärast seda.
Jumal ootas oma rahvalt sõnakuulelikkust,
tegutseda Tema tahte ja oma rahvale antud käskude järgi.
Kui Piiblit edasi loeme, märkame kergesti,
et Iisraeli teod ja Jumala käskude järgimine
ei läinud Jumala tahte kohaselt.
Väga tihti eksisid nad Tema käskudest kõrvale,
ja vastastikususe põhimõttel kasutas Jumal oma tingimuslikku tõotust:
te ei jää sellele maale püsivalt elama.
Mis puudutab järjepidevust, siis Jumala tõotus Iisraelile
sisaldas kindlasti ka õigust elada teatud maal.
Nende eksimused viisid nende pagendamiseni,
nagu me Piiblist loeme.
5. Moosese 11:26-28 ütleb seda väga selgelt.
“Vaata, ma panen täna teie ette õnnistuse ja needuse:
õnnistuse, kui te kuulate Issanda, oma Jumala käske,
mis ma täna teile annan,
aga needuse, kui te ei kuula Issanda, oma Jumala käske,
vaid lahkute teelt, mille ma täna teile määran,
ja hakkate käima teiste jumalate järel, keda te ei ole tundnud."
Enne kui Joosua Mooseselt ohjad üle võttis
ja ületas Jordani, et Kaananimaa vallutada,
sai ta selged sõnumid, kuidas edasi minna
ja edastas need inimestele.
Mooses andis neile
tugeva eskatoloogilise õnnistuste ja needuste paketi.
Arvestades, et see on 3500 aastat vana,
puudutab see kohati aegu, mida meiegi veel pole näinud.
5. Moosese 31:28-29
sisaldab üliolulist sõnumit Iisraeli rahvale selle suhtes,
kuidas Jumal tahtis, et nad käituksid,
ja mis juhtub, kui nad ei järgi antud käske.
"Koguge minu juurde kõik oma suguharude vanemad ja ülevaatajad,
siis ma räägin nende kuuldes need sõnad
ja võtan tunnistajaiks nende vastu taeva ja maa!
Sest ma tean, et te pärast minu surma käitute väga kõlvatult
ja lahkute teelt, mille ma teile olen andnud."
Ja nüüd järgneb eskatoloogiline kulminatsioon:
"Aga tulevasil päevil tabab teid õnnetus,
kui te teete, mis kuri on Issanda silmis,
pahandades teda oma kätetööga.”
Võib ju küsida, kuidas puudutab see Iisraeli õnnistamist
meie kristlikust perspektiivist? Puudutab küll.
Õnnistuse teema juures peame ka vaatama,
kuidas Jumal ise oma rahvaga tegeles.
Asi pole vaid selles, mida meie täna teha tahame.
Peame kõiges piibelliku perspektiiviga arvestama.
Võiksin parafraseerida esimest lauset,
mida 2. Moosese raamatust varem lugesin.
"Kuna te pole kuulanud mu häält ega pidanud mu lepingut,
ei ole te mulle omandiks kõigi rahvaste seas,
vaid olete võrdsed kõigi teiste rahvastega."
Just see stsenaarium kahjuks Iisraeli rahvaga juhtuski.
Nad talitasid Jumala käskude vastaselt.
Mooses edastas need käsud üsna mitmel korral.
Nad järgisid teisi jumalaid ja sõlmisid segaabielusid kaananlastega.
Nad segunesid teiste rahvastega, kelle kohta Jumal oli öelnud:
Kui ületate Jordani, ajage kõik sealsed elanikud minema!
Kaananlased kummardasid erineval moel ebajumalaid,
mis oli Jumalale jäledus.
Issand tahtis oma rahvast selle eest kaitsta
ning hoida neid vaimselt ja rassiliselt puhtana,
et ei siseneks ebaterved elemendid
ega tooks kaasa ebaterveid jumalateenimisvorme.
See stsenaarium sündiski
ja seepärast pidi Iisrael oma tegude kohta vastust andma.
Õnnistus aga anti juba siis,
kui nad veel kõrbes rändasid.
See anti, kui pühitseti Aaron, esimene ülempreester,
ja hiljem tema pojad.
Preesterkond, püha, Jumalale eraldatud rahvas,
kutsutud demonstreerima teadlikkust Jumalast
ja ohverdama kõiki vajalikke ohvriande.
Aaroni õnnistussõnad, millest me tihti räägime,
ja nagu minagi kõigil oma loengutel
inimesi sellega ühinema kutsun,
on 4. Moosese raamatus 6:24-27.
See algab paar salmi varem.
Ja Issand rääkis Moosesega, öeldes: Räägi Aaroni ja ta poegadega
ning ütle: Õnnistades Iisraeli lapsi, öelge neile nõnda:
Issand õnnistagu sind ja hoidku sind!
Issand lasku oma pale paista sinu peale ja olgu sulle armuline!
Issand tõstku oma pale sinu üle ja andku sulle rahu!"
Lõpus öeldakse neile:
"Nõnda pandagu minu nimi Iisraeli laste peale
ja mina õnnistan neid!”
Jumal sidus end selle õnnistuse täitmisega,
kui seda Tema rahva üle kuulutati.
Ta õnnistab neid, kui seda õnnistust nende üle loetakse.
Näib, et Aaroni õnnistus
on ülejäänud Piibli suhtes veidi kontekstist väljas.
On veider, et eelnevate salmide teemadeks
on ohvriannid ja tõotused nasiiridele,
ja järgmine peatükk tegeleb pühitsusohvritega.
Ja keset kõike seda on tekst,
mis näib täiesti kontekstist väljas olevat,
kuid seda mainitakse alati seoses Iisraeli õnnistamisega.
Loeme 1. Moosese 12:1-3.
Naaseme algusse,
mis on Iisraeli õnnistamise aluseks.
Õnnistusprotsess sai alguse Aabrahami ajal.
Naaseme ajas ca 4000 aastat tagasi.
Sel ajal oli Aabraham alles Aabram.
Ja Issand ütles Aabramile:
Mine omalt maalt, omast sugukonnast ja isakojast
maale, mille ma sulle näitan!
Ma teen sind suureks rahvaks ja õnnistan sind,
ma teen su nime suureks, et sa oleksid õnnistuseks!
Siis ma õnnistan neid, kes sind õnnistavad,
panen vande alla selle, kes sind neab,
ja sinu nimel õnnistavad endid kõik suguvõsad maa peal!”
Aabram oli siis umbes 75-aastane
ja tal kästi lahkuda Kaldea Uurist.
Piibli väitel teenis tema isa Terah teisi jumalaid.
Äkitselt kästi Aabramil tõusta ja eraldada end ühiskonnast,
milles ta oli osalenud
ja minna teisele maale, mille Jumal pidi talle näitama.
Jumala sõnum pidi olema veenev, tuli see siis läbi prohveti
või kuidas Jumal seda edastada tahtis,
kuna Aabraham kuuletus sellele.
Ta läks Haarani suunas, mis on tänapäeva Türgi,
ja jõudis hiljem Iisraelimaale.
Õnnistus anti juba siis, Aabrahami kuuletumise korral.
Teame, et ta kuuletus,
kuna ta lahkus vastavalt käsule.
Tõotust temast suur rahvas teha
anti siis, kui ta oli lasteta ja juba üsna vana.
Ja siiski ta uskus seda.
Algtekst ütleb seal,
et sinust tulevad suured rahvad.
See oli üsna lohutav tõotus.
Võime siiski kujutleda,
et Aabarahamil olid mõned kahtluseseemned mõtteis,
kuid ta kuuletus ja lahkus.
Lõpp "ja sinu nimel õnnistavad endid kõik suguvõsad maa peal”
viib meid läbi Aabrahami seemne, läbi Iisaki, Jaakobi jne,
messiaanliku tõotuse poole.
Judaismi Aabrahamiga
ei saa kaasneda õnnistust kogu maailma rahvaste jaoks.
See võib tulla vaid Messia kaudu.
Tähtsaim siin on messiaanlik tõotus,
mis puudutab kõiki rahvaid, mitte üksnes juute.
Õnnistuse teema ei puuduta enam üksnes iisraellasi,
vaid Aabrahami seemne, Iisaki ja Jaakobi kaudu,
ka kõiki teisi rahvaid.
See avardab meie arusaamist ühe hilisema küsimuse suhtes:
miks meie, uue lepingu kristlased,
Iisraeli õnnistame.
Peame meeles pidama,
et leviit Aaron oli esimene ülempreester,
ja tema pojad jätkasid preestriteenistust.
See oli jumalateenistuseks eraldatud hõim,
osa sellest sisaldas ka Iisraeli rahva õnnistamist
ja Jumala õnnistuse ootamist rahva peale.
2000 aasta eest see protsess muutus.
Kuni teise templi hävitamiseni
kehtis Iisraeli rahva õnnistamiseks Aaroni õnnistus.
Juhtus midagi, mida tunnistavad isegi juudi ajaloolased.
40 aastat enne 2. templi hävitamist
kaotasid ohvrid oma tähenduse.
Ohvrid ja õnnistused, mida Aaroni pojad teostasid,
lakkasid olemast.
Need kaotati 14. nissanikuul 30. või 33. aastal AD.
Jeesus andis oma elu Kolgata ristil,
mis kaotas tollal kehtinud ohvritoimingud,
kaasa arvatud õnnistamine.
Oma isikliku ühekordse ohvriga
lisas Jeesus täiesti uue elemendi
Iisraeli rahva õnnistamisele
ja Jumala suhtele kõigi rahvastega maa peal.
See on meie lähtepunkt, kui neid asju uurime.
Heebrealaste kirja autor
tundis põhjalikult Vana Testamendi ohvriprotseduure.
Ta teadis kõike templiteenistuse kohta
teise templi ajal
ja andis kirjas Heebrealastele selge ülevaate,
kuidas see puudutab Kristuse lunastustööd.
Heebrealastele 10:3-6 ja 10-13.
"Kuid nende ohvritega tuletatakse igal aastal meelde patte;
sest on võimatu, et härgade ja sikkude veri võtaks patud ära.
Seepärast Kristus ütleb maailma tulles:
Tapaohvrit ja roaohvrit sa ei tahtnud,
aga ihu sa oled mulle valmistanud.
Põletusohvrid ja patuohvrid ei olnud sulle meelepärased.
Sellessamas tahtmises oleme meiegi," uue lepingu kristlased,
kõik rahvad maa peal, "pühitsetud
Jeesuse Kristuse ihu ühekordse ja alatiseks ohverdamise läbi.
Iga preester seisab päevast päeva oma teenistuses
ja ohverdab aina neidsamu ohvreid,
mis aga kunagi ei või ära võtta patte.
Aga see siin, ohverdanud üheainsa ohvri pattude eest,
on jäädavalt istunud Jumala paremale käele,
nüüd ainult oodates, kuni ta vaenlased pannakse ta jalajäriks."
See on üsna põnev ja eriline esitlus rabi poolt,
kel olid suurepärased teadmised
teise templi teenistusest ja ohvritest.
Kui ta oli Paulus,
oleks teda võidud omal ajal geeniuseks pidada.
Tollaste rabide sarnaselt tundis ta Toorat,
meie Vana Testamenti, kõigi selle selgitustega.
Ta pidi seda peast teadma ja ta teadis seda ülihästi.
Ta tegi tühjaks Vana Testamendi templiteenistuse,
mis sisaldas ka teise templini kestnud õnnistamist,
ja ütles, et see asendatakse Kristuse ühekordse ohvriga.
See ohver oli Jumalale meelepärane,
kuna Jeesus ülendati ja istus Jumala paremale käele.
Piibel mainib ka midagi väga lohutavat Heebrealaste kirjas.
Ta istub Jumala paremal käel
ja elab selleks, et meie eest eestpalvet teha.
On lohutav teada, et meie taevane advokaat
palvetab praegugi meie, viletsate eest,
kelle eest Ta oma elu andis
ja kelle patuvõla ta lunastas.
Mis puudutab Iisraeli rahva problemaatilist suhet Jumalaga,
siis nende silmad on ikka veel kaetud ohvriteenistuse suhtes.
Nad ei näe ega mõista,
et Kristus on tulnud ja nende patu lepitanud.
Tänapäeva judaism ootab endiselt oma messiat,
kes kehtestab 1000-aastase valitsuse.
Messia ootus ja igatsus on täna Iisraelis uskumatult tugev.
Naaseme oma põhiteema juurde. Kipun teemast veidi kõrvale kalduma.
Kuidas puudutab preestriteenistus,
kaasa arvatud Aaroni õnnistus,
meid, tänapäeva kristlasi?
Puudutab küll.
Iisraeli rahva õnnistamist pole kunagi Piiblist välja võetud.
Ükski teise templi järgne Uue Testamendi kiri ega õpetus
ei käsi Iisraeli õnnistamist lõpetada.
See peab edasi kestma.
Kui Iisraeli õnnistamine oleks tühistatud,
oleks seda kindlasti mainitud.
Mis saaks veel parem õnnistus olla,
kui esitleda sõnumit Temast,
kes lunastas meid igavesse ellu?
See sai selgeks ka Peetrusele.
1. Peetruser 2:6-10 on kirjakoht,
mida nimetan "Kristlase identiteedi deklaratsiooniks".
See seob meie preestrikutsumuse,
kuna Piibli järgi oleme kõik Kristuse preestrid,
sujuvalt Jumala tõotusega,
mis anti Moosese kaudu Iisraeli rahvale:
"Olete minu omandrahvas, püha preesterkond."
Kuula, kuidas apostel Peetrus sellest kõigest aru sai.
Seepärast seisabki Pühakirjas:
Ennäe, ma panen Siionisse kivi, valitud, hinnalise nurgakivi."
Ta räägib Kristusest.
"Ja see, kes usub temasse, ei jää iial häbisse.”
Ta ei räägi füüsilisest kivist, vaid Kristusest.
"Teile siis, kes te usute, on see au,
uskmatuile aga kivi,
mille ehitajad (juudid) tunnistasid kõlbmatuks,
ning just see on saanud nurgakiviks”,
ning komistuskiviks” ja pahanduskaljuks”.
Uskmatud komistavad, sest nad on sõnale allumatud
ja selleks nad ongi määratud."
Järgneb preesterlik kutse meile, usklikele:
"Teie aga olete valitud sugu,
kuninglik preesterkond, püha rahvas, omandrahvas ..."
Kõik samad tõotused ja argumendid andis Jumal Moosese läbi Iisraelile,
ning ka Aaronile ja tema poegadele, et jätkata preesterlikku õnnistust.
Peetrus jätkab selgitamist.
"Et te kuulutaksite tema kiidetavust”,
kes teid on kutsunud pimedusest oma imelisse valgusse -
teid, kes te muiste polnud rahvas." Juudid olid varem rahvas.
"... nüüd aga olete Jumala rahvas,
teie, kelle peale polnud halastatud." See oli antud juutidele.
"... nüüd aga on."
Jumal tahtis, et mõistaksime,
et nüüd kui Aaroni preestriamet on lõppenud,
ja selle kaudu ka Iisraelile suunatud õnnistus,
on kutsumine kantud üle
uue lepingu preestrite kuningriigile,
meile, uuestisündinud kristlastele.
Jätkame sedasama Iisraeli õnnistamise ülesannet.
Me ei õnnista nende tegusid. Ka Jumal ei õnnistanud neid,
vähemalt mitte kõiki nende tegusid.
Õnnistame Jumala veel täitumata prohveteeringuid ja tõotusi,
mis ühel päeval rahva tagasi Jumala juurde toovad.
Selles küsimus ongi.
Seepärast peame jätkama ja rõhutama Iisraeli õnnistamist.
See on Jumalale meelepärane.
Ta on lubanud vastutasuks õnnistada neid, kes seda teevad.
Asi pole mingis tehingus Jumalaga.
Me ei saa Temaga tehinguid teha. Me ei saa mõelda:
"Olgu, õnnistan Iisraeli, kuna Jumal on lubanud õnnistada."
Kuigi me oma südames nii ei mõtle.
Peame mõistma Piiblis oma juhiseid
ja neid kuulekalt täitma.
Vaid siis peab Jumal oma tõotust
ja õnnistab neid, kes õnnistavad seda rahvast,
Aabrahami, Iisaki ja Jaakobi järeltulijaid.
Selles asi seisnebki.
Seepärast õhutan kõiki kristlasi mõistma,
et see teema on kooskõlas Jumala tahte ja Piibliga,
ning vastavalt ka tegutsema.
Jumal õnnistagu teid rohkesti!
Tõlge: Monika Jaaguri