JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Iisrael lubas hea tahte žestina
vabastada 104 Palestiina omavalitsuse vangi,
kes olid süüdi mõistetud Iisraeli tsiviilelanike mõrvades,
kui PO ei ühine vastutasuks riigina rahvusvaheliste lepetega.
Otsust tabas Iisraelis kõva kriitika.
Naftali Bennett Juudi Kodust ähvardas valitsusest lahkuda.
Netanyahu parempoolsed valitsuspartnerid sundisid Iisraeli
viimasest vangidevabastusetapist loobuma.
Orit Struk Juudi Kodust esitas seaduseelnõu,
mis piiraks presidendi õigust anda armu kurjategijale,
keda on süüdistatud
või kes on süüdi mõistetud natsionalistlikes kuritegudes.
See piirab valitsuse võimet
julgeolekuvangide vabastamisega PO-le hea tahte žeste teha.
Meil on külas Paula Slier,
ajalehe Russia Today Lähis-Ida esinduse juht,
ja Itamar Marcus, Palestinian Media Watchi juht.
Tervitan ka TV7 analüütikut Mati Shoshanit!
Loen alustuseks ette seaduseelnõu,
mille ministrite komisjon hiljuti heaks kiitis.
"President ei tohi armu anda kurjategijale, keda süüdistatakse,
või kes on süüdi mõistetud rahvusliku loomuga kuritegudes
Iisraeli kodanike suhtes,
kui seda ei õigusta tema või tema pere humanitaarne olukord,
mida selgitatakse kirjalikult presidendi allkirjaga."
Paula, mis sa ütled selle kohta?
Selle algatuse sisu suhtes on palju segadust.
Olen arutanud seda iisraellaste ja palestiinlastega.
See on jätnud mulje,
ja muljed on ka tähtsad,
et see on parempoolse valitsuse katse rahuprotsessi takistada.
Huvitav on siiski,
et kuigi president ei tohiks armu anda terroristidele,
kelle kätel on verd, ei kehti see vangide vahetuse suhtes.
- Täpselt, see ei kehti vangidevahetuslepingutes.
Inimesed seda ei tea.
Paljud tunnevad, et sellega püütakse rahuprotsessi takistada,
ja mitte lasta Netanyahul liiga palju järeleandmisi teha.
Paljud pole sellega rahul ja teised on jällegi rahul.
Üks probleem vangide vabastamise juures on see,
et PO esitleb terroriste,
kes on tapnud hulga tsiviilelanikke,
legaalsete võitlejate ja sõjavangidena.
Kõigis teistes riikides pandaks sellised inimesed elu lõpuni vangi.
Kui Iisrael nad vabastab,
näitab see palestiinlastele, et nad on tõesti sõjavangid.
Laste ja tsiviilelanike mõrvamine oli seega õigustatud.
See seaduseelnõu räägib sellest,
et kõigis riikides on ebaeetiline vabastada mõrvareid.
See on selle seaduse mõte.
See lubab siiski vabastamist erijuhtumite puhul,
nagu näiteks vangide vahetamisel.
Sellega ei taheta valitsuse käsi siduda.
Asi on siiski tähtsas eetilises printsiibis.
See on mõeldud ka palestiinlaste heidutamiseks.
Praegune valitsus on siiski parempoolne.
Ameeriklased, palestiinlased ja iisraellased
leppisid kokku hea tahte žestis,
kus palestiinlased ei ühine riigina rahvusvaheliste lepetega.
Leping oli kahepoolne.
Parempoolne valitsus oli valmis seda hea tahte žesti tegema.
Justiitsminister ja pealäbirääkija Tzipi Livni on selle seaduse vastu.
Tema sõnul kitsendaks see kõnelustel liikumisruumi.
See piiraks valitsuse võimalusi
teha rahu saavutamiseks järeleandmisi.
Vastupidi. See piirab vastaspoole ebamoraalset väljapressimist,
kui too nõuab mõrvarite vabastamist.
Iisrael poleks tohtinud sellega nõustuda.
Paljud vasakpoolsedki mõistsid selle hukka.
Kui see seadus oleks jõus olnud,
oleks palestiinlased midagi muud nõudnud.
Nende hirmutegude sooritajad oleksid vangi jäänud.
Ma pole nõus. Mainisite, et see, kuidas Iisrael neid kohtleb,
mõjutab palestiinlaste arusaamu.
Nad peavad poliitilist võitlust ja maksavad vanglasse sattumisega.
Poliitvangide vabastamine, olgu neil kätel verd või mitte,
on oluline poliitiline tööriist.
Ilma selleta on valitsuse käed seotud.
Mida Iisrael selle asemel pakuks?
See peaks tegema mööndusi näiteks asunduste ehitamises.
Seadus ajaks valitsuse kõnelustel ilma tingimistööriistadeta nurka.
Tsiviilelanike - naiste, laste, meeste -, mõrvarid
ei ole poliitvangid, vaid mõrvarid.
Poliitvang on vangis poliitiliste arvamuste tõttu.
Nad on mõrvanud näiteks seepärast,
et peavad juutide tapmist priipääsmeks taevasse.
On solvav määratleda neid poliitvangideks.
Isiklikul tasandil olen nõus,
kuid Palestiina rahvas peab neid siiski poliitvangideks,
kes võitlevad õigustatud asja eest.
Kuigi see on selge teie jaoks, pole see selge palestiinlastele.
See ongi probleem. Just seepärast neid ei tohigi vabastada.
Kui Iisrael neid vabastab, kinnitab see samas,
et süütute tsiviilisikute tapmine on õigustatud.
Ükski eetiline riik ei vabastaks selliseid.
Iisraeli otsuseid tuleb analüüsida palestiinlaste reaktsioonide järgi.
Selle seaduse järgi
võib president vangidele armu anda vaid humanitaarkriisi korral.
Millised tagajärjed sellel oleksid, Mati?
See on huvitav küsimus.
Kõigepealt on vaatjail hea teada,
et Iisraelis pole võim selgelt jagunenud,
vaid võitlus käib peaministri,
Knesseti, kohtusüsteemi ja presidendi vahel.
Antud seaduseelnõu on osa sellest võitlusest.
Armuandmise võimalus jäetakse siiski avatuks.
Peaminister võib siiski armu anda, presidendist hoolimata.
Iisraelis toimub nii mõndagi. See eelnõu toodi Knessetisse,
kuna iisraellased ei poolda nende vangide vabastamist.
See ei sündinud tühjast.
Iisraellaste meelest on asjatu vabastada vange,
kui midagi vastu ei saada.
Seaduseelnõu toetas seadusandluskomisjoni enamus:
seitse poolt- ja kaks vastuhäält.
Paula, nagu Mati äsja ütles,
käib Iisraeli institutsioonide vahel võimuvõitlus.
Kuidas mõjutab see seadusandlusprotsesse tulevikus?
Hea küsimus. Oht on, et see võib muutuda pretsedendiks.
Kuid varasema seaduse võib alati uuega anulleerida.
Sellegagi peab arvestama.
Teiseks räägib see seadus terroristidest.
See ei märgi, kas mõeldakse palestiinlasi või juute.
Rahvaste kohtlemine peaks tasakaalus olema.
Ehk on selle seaduse algatajad lühinägelikud.
Nad tahavad piirata
valitsuse poolt palestiinlastele tehtavaid mööndusi.
See seadus oleks kahjulik ka palestiinlastele.
Koju naasvaid vange peetakse sangareiks.
Milliseid saavutusi oleks Abbasil ilma selleta ette näidata?
Ilma vangide vabastamiseta pole Abbasil midagi.
See on oluline osa palestiinlaste võitluses.
Nad ei loobu sellest niisama lihtsalt.
Palestiinlaste komme terroriste imetleda
on rahu perspektiivist üks viimase aja kahjulikumaid ilminguid.
Palestiina noortele õpetatakse, et kui nad tahavad sangariks saada
ja tänu abirahadele veel rikkakski,
tasub iisraellasi tappa.
Palestiina juhtkond on tõstnud vangide küsimuse esikohale.
Nende järgi nimetatakse spordiüritusi, koole ja tänavaid
ja neist tehakse ülistavaid saateid. See on üks kahjulikemaid asju.
Kui ka jõutaks rahuleppeni,
kuidas seda kõike kustutada?
Palestiina noored peavad iisraellaste tapmist õigustatuks.
Palestiina valitsus peab lõpetama Iisraelile surve avaldamise
terroristide vabastamiseks.
Oleks kõigi huvides, et terroristid oleksid seal, kus vaja.
Just see, et palestiinlased neid sangareiks peavad, ongi probleem.
Iisrael laseb Abbasil seda arusaama kinnistada.
Olete siis Paulaga nõus? - Ei ole.
- Ma ei usu, et see seadus muudaks palestiinlaste arusaama vangidest.
Nende arusaam endast võitlejaina muutub,
kui muutuvad Iisraeli ja palestiinlaste suhted.
Nende arusaamu muudab vaid selle tegelikkuse muutumine,
millega rahuprotsess tegeleb.
Palestiina terroriste on alati imetletud.
7-8 aasta eest polnud see siiski selline nagu praegu.
Vangide palkadeks tuleb tohutuid summasid koguda.
Palestiina vangidele makstakse abiraha.
Näitasime oma raportis,
et PO valitsus andis mullu 103 miljonit USD
vangis olevaile ja vabastatud terroristidele.
Seda on rohkem kui kunagi varem.
Palestiinlased on varemgi üldiselt terroriste toetanud,
kuid nüüd on terror priipääse jõukuse ja au juurde.
Seda arusaama ühe põlvkonna jooksul ei muuda.
Mida varem sellega alustada, seda parem.
Kui Iisrael alustas kõnelusi palestiinlastega,
umbes üheksa kuu eest,
pidi peaminister Netanyahu valima kahe hea tahte žesti vahel:
vangide vabastamine või ehituse külmutamine.
Ta valis vangide vabastamise.
Kui vabastamist nüüd piiratakse, mida ta teeb,
kui asunduste ehitamise vastu on tohutu rahvusvaheline surve?
Suurepärane tähelepanek.
Otsust tuleb jälgida selle kontekstis.
Netanyahu tegi selle valiku, kuna tollal oli see parim temale,
mitte tingimata Iisraelile, vangidele või PO-le.
See oli parim tema parempoolsele valitsusele,
kellele on oluline ehitamine 1967. a relvarahujoone taga.
Selle valikuga hoidis ta valitsust lagunemast.
Vangide vabastamise hind oli väiksem,
kui ehituse külmutamine. Ta on ka saanud oma õppetunnid.
Varem maksis ta kallilt ehituse külmutamisega,
ilma et oleks midagi vastu saanud.
Ta järeldas, et siin pole nii palju kaotada.
Sama küsimus teile. Loodan, et teil on meeles tsitaat,
mis kõlas pärast seda, kui ministrid eelnõu heaks kiitsid:
"Vangide vabastamine on nõrk poliitika,
mille tulemuseks on rohkem terrorismi."
Esiteks pole ma sellega nõus.
Vangide vabastamine on alati hea tahte žest.
See on kõneluste eeltingimus.
Ilma selleta peavad mõlemad pooled minema kõnelustele,
ilma et Iisrael pakuks midagi peale pideva asunduste ehitamise.
Iisrael peab tegema mingi hea tahte žesti.
Ilma selleta on kõnelused palju raskemad.
Palestiinlasi ei saa kõnelustele kutsuda,
ilma et Iisrael näitaks,
kui kaugele ollakse valmis minema.
Sel juhul oleks rahuprotsess nurjumisele määratud.
On absurdne,
et Iisraelilt oodatakse järeleandmisi rahukõneluste eeltingimusena.
Üks viimaste kõneluste suuremaid probleeme oli see,
et PO ei tahtnud läbi rääkida.
Nad on õppinud, et ühepoolsete sammudega rahvusvahelisel areenil
saavutatakse lõpuks oma tahtmine ilma kõnelusteta.
Seepärast pidi USA veenma Abbasi kõnelustele tulema.
Need kõnelused olid algusest peale nurjumisele määratud,
kuna Abbas pole valmis kompromisse tegema.
Ta ootab, et saab oma tahtmise,
ehk Julgeolekunõukogu tunnustab Palestiina riiki 1967. a piiridega.
Miks peaks ta siis kompromisse tegema?
On absurdne nõuda Iisraelilt järeleandmisi.
See näitab, et vastaspool ei taha läbi rääkida.
Kui palestiinlased tahaksid rahu, anuksid nad Iisraeli läbirääkimistele.
Miks peab Iisrael pakkuma midagi üksnes kõneluste alustamiseks?
Sel päeval, mil palestiinlased tahavad kõnelda,
ei sea me eeltingimusi, vaid hakkame läbi rääkima.
Kõnelustel on alati kaks osapoolt.
Siin on kaks ebavõrdset osapoolt.
Iisraelil on kõik kaardid. See on tugevam osapool.
Palestiinlased peavad veenduma Iisraeli heas tahtes.
Neil pole midagi pakkuda.
Iisrael näitas Oslo protsessi algetappidel valmidust
järeleandmisi teha,
kuni palestiinlased alustasid 2000. a terrorisõda.
Iisrael andis neile pidevalt uusi alasid ja võimu,
kuni algas terror.
Asja võib lahendada vaid läbirääkimiste teel.
Mõte sellest, et Iisrael on tugevam osapool, on naeruväärne.
Iisrael tahab rahu.
Palestiinlased kasutavad tugevat kaarti: terrorit ja mõrvu.
Iisraelil pole kõike.
Terror on kohutav viis survet avaldada.
Iisrael tahab rahu ja palestiinlased tahavad maad.
See peaks olema kõneluste aluseks.
Iisraeli valitsus ilmselt siiski usub hea tahte žestidesse,
kuna vastasel juhul nad ei teeks neid.
See seaduseelnõu võib siiski piirata valitsuse võimet
"tarka jõudu" kasutada.
Iisrael sunniti kõnelustele.
Iisrael teadis PO suhtumist.
Iisrael vajab USAd eelkõige Iraani tõttu.
Seepärast andis ta ameeriklaste survele järgi.
Kuid kui kõik oleks laual ja mõlemad tahaksid läbirääkimisi,
ei peaks USA Iisraeli järeleandmistele sundima.
Mati, räägi eelnõu esitanud Knesseti liikmete põhjendustest.
Igas seaduses on omad lüngad.
Selle seaduse lüngaks on:
"Vangidele armuandmise võimaluse põhiseadust
tuleks kaaluda juhtumipõhiselt armu ja halastuse perspektiivist."
Seaduses räägitakse ka
vangi või tema pere humanitaarsest olukorrast.
Kas see ei tähenda, et vange võiks mingi vahendiga vabastada?
Tuleb meeles pidada,
et eelnõu koostajail pole võimu valitsuse käsi kinni siduda.
Nad püstitavad süsteemi,
kus vange võiks kuidagi mingil tehnilisel põhjusel vabastada.
Näiteks peaminister võib vange vabastada.
Põhiseadust on väga raske muuta,
kuid ka väga raske vastu võtta.
Seda ei võetaks vastu, ilma sisseehitatud paindlikkuseta.
Kuulasin teie kommentaare.
Ajakirjanikuna pööran tähelepanu ettekujutustele.
Sõltumata seaduse sisust tekitab see maailmas teatud kujutluspildi.
Parempoolne valitsus näib olevat võtnud varasemast karmima suuna.
Kas tahate Iisraelist rahvusvahelisel areenil
sellist ettekujutust tekitada?
Minu meelest on see seadusest veelgi tähtsam küsimus.
See esitleb Iisraeli poliitikat tegelikust karmimana.
Näib nagu Iisrael teeks rahuprotsessile vaid takistusi.
Mainisite, et Iisrael soovib kõneluste õnnestumist.
Palestiinlased seda kindlasti ei arva.
Ma ei püüa õigustada enesetapupommitamisi,
kuid kui vestlen palestiinlastega,
selgitavad nad, et rünnakud on ainus moodus.
Vaidled kindlasti vastu.
Tahan rõhutada, et Iisraeli mainel maailmas on suur tähtsus.
- Itamar, lühike vastus.
Vangla on vaid heidutuseks.
Paljud näevad seda peamiselt karistusena,
mida terroriaktid ja mõrvad tegelikult vajavadki.
See toimib siiski ka heidutavalt, kuna kõik teavad,
et tsiviilelanike mõrvamise eest satub eluks ajaks vangi,
ja sealt ei pääse suure abirahaga vabaks.
PO on öelnud pärast vabastamisi:
"Nüüd teame, et kohtuotsuseid pole."
Eluaegse karistuse mitte elluviimine on motiveerinud mõrvareid.
"Kui ka satuksin vanglasse, pääseksin niikuinii vabaks,
ja minust saaks rikas sangar."
Muidugi ütlevad nad ingliskeelsele ajakirjanikule,
et terror on ainus alternatiiv.
Palestiina televisioonis öeldakse siiski,
et juute tappes saab taevasse.
Nii räägib ka Fatah.
Nende sõnul sõltuvad lõpuajad juutide tapmisest palestiinlaste poolt.
See on tõeline motiiv.
Mida toob lähitulevik?
Kas seadus läheb läbi?
Olen nõus, et see on poliitiline küsimus.
Minu meelest on see seadus hea.
Iisraeli poliitilise olukorra tõttu usun, et see võetakse vastu.
Minagi usun, et see läheb läbi.
Araabia ja vähemusparteid hääletavad muidugi selle vastu.
Hääled jagunevad 60-40 või peaaegu 50-50,
kuid see võetakse vastu.
- Kuid sellest ei piisa ju, või kuidas, Mati? - Ei piisa.
Sellist põhiseadust suure häälteenamuseta vastu ei võeta.
Ma ei usu, et see läbi läheb.
Viimane lause?
Meenutaksin seda reaalsust, kus elame.
Kumbki osapool ei usu rahu võimalikkusse lähitulevikus.
See seaduseelnõu kuulub olukorda,
kus keegi ei usu rahu võimalikkusse,
ja sellisena tuleb seda ka käsitleda.
Esitatakse palju erinevaid eelnõusid. Peame jälgima, mis juhtub.
Aitäh saates osalemast, Itamar Marcus ja Paula Slier.
Aitäh, Mati. Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri