JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Viimasel korral arutasime rahukõnelusi
Iisraeli ja palestiinlaste vahel. Jätkame seda täna,
kuna see näib maratonteemana.
Tere tulemast, Pekka Sartola.
Enne kui teema juurde asume, sa käisid eelmine nädal Iisraelis.
Mis oli su reisi eesmärk ja on sul mingeid uudiseid?
Reis oli suurepärane. Alati on tore sinna minna.
Ilm oli ilus ja rühm oli samuti tore.
Käisime ca 40kesi Tiberiases, Jeruusalemmas ja Surnumere ääres,
samuti Tel Aviv-Jaffos, Yad Vashemis kõik väga liigutavad kohad,
ning ka Hauaaias ja Nutumüüri ääres.
Tore reis oli. Mõned asjad said ka reaalsemaks,
kuna kuulsime Golanil olles Süüria poolt suurtükimüra.
Muidu oli kõik rahulik.
Meie igavese teema juurde minnes,
kuna pole teada, milla see lõpeb, ja kas üldse,
milline on hetkeolukord rahukõnelustel,
kui tähtajad lähenevad?
Tähtaeg saabub 29. aprillil,
kui algsete plaanide järgi peaks kõik valmis olema -
kahe riigi lahendus, rahu maa peal,
ja inimestest hea meel.
Aga nii see pole.
Nüüd vaieldakse selle üle, kas jätkata kõnelusi
ja kui, siis mis tingimustel.
Võtmeküsimused on endised.
Mõlemad pooled on kinni oma nägemuses.
Kui tahes palju Obama ja Kerry ka ei vahendaks,
mingeid tulemusi kuskilt ei paista.
Kui USA poleks neid hingamisaparaadi alla sundinud,
oleks patsient ehk hetkel rahulik?
Patsient oleks vist tänaseks surnud olnud.
Avaldati palju survet, eriti Iisraelile.
Ma pole veel näinud mingeid nõudmisi palestiinlastele,
kus neil mõnes asjas järele anda palutaks.
Iisraelilt eeldatakse järeleandmisi kõiges,
mida teine pool neilt nõuab.
See on poliitiliselt väga lühinägelik.
Kompromissi saavutamiseks tuleb kompromisse teha.
Abbas kuulutas, et kõneluste jätkamiseks
ootavad nad kõike head-paremat, andmata midagi vastu
peale aeg-ajalt kõnelustelauda istumise.
Mis siin toimub?
Nad keeldusid kõnelustele tulemast, kuni neile lubati,
et Iisraeli vanglatest vabastatakse 106 nende vangi.
Viimast gruppi pole veel vabastatud
algse graafiku järgi, ja see tekitas suure segaduse.
Iisrael ei pea vajalikuks viimaseid vange vabastada,
kuna palestiinlaste väitel nad midagi muud ei tahtnudki,
kui oma vangide vabastamist.
Nad ei planeerinud järgi anda üheski oma nõudmises,
nad tahavad kahe riigi lahendust üksnes neile sobilikel tingimustel.
Iisrael lubas vangid vabastada,
kuid palestiinlased peavad kõnelustelauda istuma
ja vaatama, kas see protsess viib kuhugi või mitte.
Abbas oli USAs,
kus talle jagati juhiseid järeleandmisteks mõningais asjus.
Mis juhtus, kuna midagi ei paista muutunud olevat,
asjad paistavad hoopis vastassuunas liikuvat?
Mis seal sinu arvates toimub?
Olukord on üsna ummikus.
nad pole lähenenud mitte üheski küsimuses,
mis on laual olnud juba 60 aastat.
Kõik presidendid, vahendajad ja välisministrid
on püüdnud neid lahendada.
Palestiinlased paistavad nõudvat rohkem kui kunagi varem.
Nad on märganud, et nende vangid vabastati
juba enne kõneluste alustamist, ja EL toetab neid täielikult.
Iisraeli nõudmised olevat ebamõistlikud,
aga palestiinlaste omad mõistlikud.
Abbas kuulutas USAs,
et nad ei kavatse kunagi juudiriiki tunnustada.
See on osa nende religioossest programmist,
mida Araabia Liiga täielikult toetab.
Iisrael on öelnud, et kui rajatakse uus riik,
peavad mõlemad osapooled teineteist tunnustama
või asjal pole mingit mõtet.
Araabia Liiga võttis vastu otsuse,
et nad ei tunnusta kunagi Iisraeli juudiriigina.
Tegelikult nad lihtsalt kordasid
oma Khartoumis, 1.09.1967, tehtud otsust:
mitte kunagi tunnustada Iisraeli, mitte kunagi rahu ega kõnelusi.
Iisrael aga peab austama kõiki nende nõudmisi.
See pole mingi areen kõnelustele,
kus austatakse üksteise arvamusi.
USA ja EL nõuavad tungivalt kahe riigi lahendust.
Ma pole näinud, kuidas USA kavatseb turvata Iisraeli piire.
USA poolt pärast palestiinlaste nõudmisi esitatud nimekiri
nägi ette, et USA toob väed piiridele,
kuid üksnes Jordaania piirile
ning Iisraeli ja Palestiina piirile.
Iisrael ei aktsepteerinud olukorda,
kus neilt röövitakse olulisim julgeolekufaktor -
võime oma piire kaitsta.
Mis siis kui Abbas ja palestiinlased ei tahagi mingit lahendust?
Mis nende eesmärk siis on?
Nende nõudmiste nimekiri näitab, et nad tahavad Jeruusalemma,
kogu Läänekallast, oma iseseisvat riiki,
ja Templimäge.
Nad tahavad rahuldavat lahendust põgenikeküsimusele.
Mainiti ka vett, kuid see on teisejärguline.
Kui see nimekiri teoks saab,
võib Iisrael oma iseseisvusega hüvasti jätta.
Palestiina piiri ja Tel Avivi vahel oleks vaid 10 km.
Ja vaid mõni kilomeeter lennujaamani.
Rakettidega, mis nad enda väitel saavad,
ähvardaksid nad Iisraeli igast küljest.
Kõige selle taga on ilmselt mingi nähtamatu vägi
ja see lähtub vaimsest sfäärist.
See on kogu situatsiooni võti.
Kui palestiinlased tahaksid rahus elada,
rahulduksid nad autonoomiaga.
Neil pole iseseisva riigina mingit ellujäämisvõimalust
ilma Iisraeli abita.
Nad sõltuvad täielikult Iisraelist tööhõive, energia jms osas.
See oleks parim lahendus, kuid see ei rahulda islamit.
Näib, et nad püüavad Iisraeli elu
igas aspektis võimalikult raskeks teha,
mis muudab kogu olukorra võimatuks.
See paistabki nende sihiks olevat -
avaldada Iisraelile survet välispoliitikas, sisepoliitikas jms,
et Iisrael annaks kõiges järele Palestiina nõudmistele.
Kui vaadata Iisraeli ümbritsevaid riike,
siis Süüria kodusõda on kestnud juba kolm aastat,
ligi 130 000 on hukkunud ja miljonid on riigist põgenenud.
Teame, et Iraan saadab rakette Hezbollah'le ja Süüriale.
Vaadates olukorda Golanil ja Põhja-Iisraelis,
hakkab seegi üsna tõsiseks muutuma.
Tõsi. Iraanil on Liibanonis pool tosinat raketibaasi
ning on viinud sinna tuumatehnikuid ja seadmeid.
Need peavad seisu taskakaalustama,
kui Iisrael peaks otsustama Iraani tuumarajatisi rünnata.
Hezbollah maksaks kohe kätte.
Kui vahemaad on nii väiksed,
et rakett tuleb peatada 10 sekundiga,
siis on sellise sõjalise valmiduse alalhoidmine ka väga kallis.
See on kallis ja ka üsna võimatu.
Kui vaadata Hezbollah arsenali - ligi 100 000 raketti -,
on neid üsna võimatu peatada,
kui neid 1000 kaupa päevas tulistatakse.
See tähendaks Põhja-Iisraeli kaitseliini lõppu kohe alguses.
Nad peaksid haarama tõsisemate relvade järele,
millest ei tule midagi head tsiviilelanikele ega kellelegi.
Kuid nad suudavad end kaitsta.
Kui vaadata, mis toimub Putini ja Ukrainaga,
näeme erinevaid suundumusi.
Teame, et Venemaal on lähedased suhted Süüria ja Assadiga,
ning ka Iraani ja Hezbollahga.
Mis viimastel nädalatel sellel rindel on toimunud?
Putin püüab Obamale ära teha
ja tahab kindlustada oma positsiooni Süürias.
ÜRO ei saa sanktsioone kehtestada, kuna Venemaa paneb kõigele veto.
Venemaal on ka leping Süüriaga, mis lubab neil Süüria mandrilaval
naftat ja gaasi puurida.
See on nende jaoks väga tähtis.
Samal ajal võivad nad garanteerida,
et Süüria varustab Hezbollah't relvadega,
kas otseselt või kaudselt.
Otseste katsete korral püüab Iisrael neid hävitada.
Kolmas suund on S-300 raketid Iraanile,
mille eesmärgiks on takistada Iisraelil või kellel tahes
Iraani rajatisi ründamast.
Venemaa on kindlustanud oma positsioone Obama arvel,
kes on osutunud väga nõrgaks ja ebausaldusväärseks juhiks.
Tal pole üldse selgroogu.
Teda hüütakse Lähis-Idas tuulelipuks.
Keegi ei usalda teda.
Iisrael peab üha rohkem ja rohkem iseendale toetuma.
Kuuleme Iraani ettevalmistustest oma tuumavõimekuse osas.
Kas USA pöörab sellele tähelepanu või sõltub kõik Iisraelist?
USA vägede ülemjuhataja Martin Dempsey oli Iisraelis
ja ilmselt arutas neid asju.
Me ei tea, mida otsustati,
kuid üsna tõenäoliselt arutati Iraani tuumaprogrammi.
Nüüdseks on selge, et Iraan püüab vaid aega võita.
Kõik poliitika jaoks antud ruum ja sanktsioonide leevendamine
toob kasu vaid Iraani edenemisele oma tuumavõimekuse suunas.
Iisraelis olles kuulsin,
et armeele eraldati ca 3 miljardit seeklit
pikamaa sõjaliseks operatsiooniks valmistumiseks,
mis ei saa olla midagi peale Iraani.
Aeg mängib Iraani väravasse ja varsti on aeg otsas,
nii et tuleb tegutseda.
Kuulsin, et midagi peaks toimuma hiljemalt juuniks.
Mullusel Obama Iisraeli-visiidil arutati samuti graafikuid,
ja öeldi, et kui juuniks midagi ei tehta on liiga hilja.
Seda tähtaega lükati edasi.
Iisrael korraldas mõned luureoperatsioonid ja sabotaažid,
ning strateegiliste protsesside edenemist takistati mõneks ajaks.
Nii võideti veidi aega Iisraelile ja läbirääkimistele.
Kuid näib, et kõnelustelt ei kuule midagi uut
Iraani tuumaohu kaotamise suhtes.
Krimmi kriis kestab nädalaid.
Näib, et NATO peab võtma juhtrolli
ja Obama jääb tagaplaanile.
NATO pealik lõi rusika lauale ja käskis Venemaal peatuda.
NATO hoolitseb oma reviiri ja lepingute eest.
See käik oleks pidanud tulema USA presidendilt,
kes on NATO suurim toetaja ja strateegiline allikas.
Obama on kõik see aeg vaikinud.
Ta kehtestas vaid sissesõidukeelu mõningatele Vene poliitikutele,
mis on liivakasti tasemel.
Viisakeelud ei kuulu kõrgema klassi poliitika juurde.
Venemaale tuleb vastu hakata jõuliste käikudega,
muidu nad ei usu midagi.
Kui mõelda Venemaa väejuhatusele Moskvas,
rääkisime juba Süüriast, Hezbollah'st ja Iraanist,
kuid mängu tuleb ka Põhja-Korea. Mis seal toimub?
Põhja-Korea on üks maailma suurimaid armeesid.
Nad lubasid lähitulevikus tuumakatsetuse korraldada.
Seejärel tõhustas USA
oma kaitsesidemeid Lõuna-Koreaga.
Põhja-Korea nimetas seda oma territooriumile tungimiseks,
kuna nad pole kunagi Lõuna-Koread tunnustanud
ja peavad seda enda omaks.
Minu meelest on Põhja-Korea tuumakatsetus
tegelikult Iraani tuumakatsetus, kuna Iraan ei saaks seda ise teha.
See ajaks maailma tagajalgadele.
Põhja-Korea on juba nuhtlusriik
ja neid ei võeta nii tõsiselt,
kuna nad ohustavad peamiselt Lõuna-Koread, keda USA kaitseb.
Mängus on üsna mitmed poliitilised faktorid.
Hiina toetab Põhja-Koread
ja nii Hiina kui Venemaa sõltuvad Iraanist.
Iraan sõltub Venemaast ja nii moodustub kolmnurk,
mille kõik osapooled üksteisest sõltuvad.
Nad toetavad üksteist.
Keegi nimetas seda kunagi kurjuse teljeks.
See on üsna tabavalt öeldud.
Kõik viitab Moskvale.
Mis puudutab ÜRO võimet maailmas politseinikuks olla,
siis paistab, et nad on ise oma käed amputeerinud.
See on tõesti nii.
ÜRO täidesaatev jõud on Julgeolekunõukogu.
Peaassamblee võib vaid ettepanekuid teha
ja julgeolekunõukogu võtab vastu otsuseid,
mis on maailma rahu suhtes kriitilise tähtsusega.
Venemaa on aastaid kasutanud vetot
kõigi Süüriat puudutavate resolutsioonide suhtes.
Julgeolekunõukogu ei saa midagi teha,
kui üks alalistest liikmetest vetot kasutab.
Süüria on hea näide.
Seal sureb üha rohkem inimesi ja keegi ei saa midagi teha.
Selles mõttes on rahvusvaheline kogukond
hambutuks ja abituks osutunud.
Kui üks mees - Putin Moskvas -,
võib manipuleerida kogu maailmasüsteemi,
on see midagi absurdset,
kuna kaalul on miljonite elu ja tulevik.
Näib, et USA on kaotanud oma positsiooni
maailma politseina,
kuna keegi ei ütle, et tapmine tuleb lõpetada.
Obama püüab parandada suhteid Saudi Araabiaga.
Enne visiiti räägiti Saudi meedias,
et kõnelustelt pole midagi oodata.
Kuulutati juba ette, et see on vaid visiit,
kus inimesed suruvad kätt, saavutamata mingeid tulemusi
peale konstruktiivse õhkkonna.
Putini perspektiivist on mängus kaks olulist faktorit:
võim ja raha.
Oleme varem rääkinud Iisraeli uutest gaasivarudest.
Kas sa arvad,
et kõik liigub nende varade endalehaaramise suunas?
Täpselt nii see ongi.
Vaatasin eile üle mõningaid Stratfori luureraporteid.
Nad ennustasid ette gaasijuhet Türgi ja Iisraeli vahel.
Iisraeli Leviathani maardlast ehitatakse gaasijuhe
otse Türgisse,
kus see ühineb Venemaa Kaspia merelt tuleva juhtmega.
Venemaa püüab Iisraeli gaasile käppa peale panna,
et seda Euroopasse müüa.
Hesekiel kirjeldab seda nii: "et saada saaki ja riisuda".
Hesekieli prohveteeringud loovad konteksti
tänastele poliitikasündmustele.
Nii et võime jälgida prohveteeringute täitumist?
See ongi asja juures kõige põnevam.
Oleme põlvkond, kellel on avanenud see võimalus.
Meie isad ei suutnud kujutledagi, et see võimalik oleks.
Kõik need asjad on hakanud kiiresti täitumise suunas liikuma
viimase paari dekaadi vältel,
üllatades isegi prohveteeringute eksperte.
Sõidad tihti Soomes ringi ja räägid neist asjust.
Saadaval on ka mõned sinu kirjutised.
Mis rahvast kõige rohkem huvitab?
Kõik, millest rääkinud oleme -
kuidas maailmapoliitika sündmused ja prohveteeringud seostuvad.
Siin näevad inimesed,
kuidas Jumala Sõna maailmapoliitikas materialiseerub.
Inimesi ei huvita nii palju sündmused,
mis pole nende endi eludega seotud.
Aga see, mida oma silmadega näha võib,
kuidas Vene karu oma käpad tõstab ja ähvardama hakkab,
see huvitabki inimesi.
On selge, et Iisraeli- palestiinlaste rahukõnelused
on peaaegu ummikus.
Mis sinu arvates järgmise poole aastaga juhtub?
Ilma prohvetiandeta pean realistiks jääma.
Parim realism praegu on pessimism.
Iisrael ja palestiinlased sunnitakse tõenäoliselt jätkama.
Obama peab midagi oma rahupreemia eest ette näitama.
Ta on selles osas pea kõik kaotanud.
Eeldan, et tal õnnestub sundida osapooled
kõnelustelaua taha,
kuid on üsna selge, et need ei vii kuhugi.
Asjade kontekst on endine.
Religioosne taust ei muutu mingite paberite allkirjastamisega
või kedagi alla kirjutama sundides.
Need elavad rahva südameis ja meeltes edasi.
Rahu tuleb ühel päeval, kuid mitte sellelt areenilt.
Eelmisel korral rääkisime Templimäest.
Seal on hiljuti rahutusi esinenud.
Kas on mingeid arenguid?
PO usuasjade minister kuulutas hiljuti,
et nad ei kavatsegi lasta juutidel seal palvetada,
kuni Templimägi, Ida-Jeruusalemm ja Palestiina
on nende kontrolli all.
Alles siis võivad nad seda kaaluda.
See on endiselt nende veendumus.
Aitäh, Pekka. Jätkame nelja nädala pärast.
Aitäh vaatamast! Vaatame, mis vahepeal juhtub.
Tõlge: Monika Jaaguri