STUDIO JERUSALEM
Välkommen till Studio Jerusalem!
Idag ska vi diskutera Israels rätt till sitt eget land.
Jag inleder med att läsa ur Pekka Sartolas bok.
Han är förstås med som expert.
"Historisk bevisning tyder på Israels rätt till ett eget land."
"Men varför nämns det inte?" Vi ska tala om FN:s roll.
-Välkommmen, Pekka! -Tack.
Jag ska läsa ett utdrag ur boken där det diskuteras -
huruvida det här är FN:s önskan.
I juli 2011 innan PA:s ledare -
Mahmoud Abbas ansökte om medlemskap i FN -
så sa han följande:
"När Palestina är självständigt garanterar jag" -
"att inte en enda jude ska beträda islams heliga mark."
"När Jerusalem blir vårt" -
"svär jag att inga icke-muslimer går innanför Gamla stadens murar."
Om PA:s ledare har en så hård inställning...
Hur ska Palestina se ut?
Det ska inte finnas några judar där.
Inget ska påminna om judarna.
Hur ska man klara förhandlingarna med en sådan inställning?
Det går inte.
Det är ett dödläge som kommer att förbli det under lång tid.
Jaha, datorn krånglar visst.
Den lever sitt eget liv.
Det är svårt att gå vidare när man har låst sig.
Man står inför en situation -
där det fortsätter så här om inget radikalt sker.
När den ena parten säger olika saker till olika åhörare -
men nåt annat till sina egna landsmän.
Det framgick särskilt i hans tal.
I sina uttalanden använde han nazisttermen "judenrein".
För 70 år sen hade nazisterna samma mål med Europa.
Därför står det still.
Västvärlden borde tala om saken i samma termer.
Vi går tillbaka i tiden till 1917 när det ottomanska riket föll.
Storbritannien tog över och Balfourförklaringen ägde rum.
Vad kom man överens om och hur såg avtalet ut?
I bild ser ni Balfourförklaringen av den dåvarande utrikesministern -
David Arthur Balfour. Staten hade godkänt den.
När det ottomanska kriget skulle upphöra...
Fredsavtalet skrevs under först två månader senare.
Efter kriget skulle området delas upp på ett visst sätt.
I bild ser ni hur uppdelningen skulle se ut.
Det innefattar alltså Jordanien, Golan -
och hela Israel med Gaza och allt.
Det här var området som Storbritannien presenterade -
för det som skulle bli NF som judarnas land.
Det skulle bli judarnas hem.
Nationernas Förbund godkände det -
den 24 april 1920 i San Remo.
Det var så det var avsett.
Är inte det här grunden till förhandlingarna än idag?
Efter avtalet i San Remo 1920 hände nånting.
Man hittade olja i området.
Det förändrade saker. Samtidigt pågick en strid -
om Saudiarabien som tillhörde Storbritannien på den tiden.
Men saudierna vann striden -
och Storbritannien valde att dela -
på marken som hade utlovats till judarna.
Området innefattade alltså det som idag är Jordanien -
och det vita området utanför -
som var avsett för judarna, trots att det nu var 23 % mindre.
Det här godkändes också i NF för att det fanns grunder till det.
Det inträffade den 24 juli 1922.
Det här dokumentet är det enda giltiga beslutet om delning -
som grundar sig på internationella lagar.
Det innefattar alltså Gaza, Västbanken och Golan.
Hela området skulle tillhöra judarna.
Det här bekräftas av... Jag är alltså ingen jurist.
Jag är bara granskande journalist.
Men många forskare inom internationell rätt -
som har granskat britternas nationalarkiv -
har bekräftat att det här är det enda dokumentet -
som fortfarande är giltigt.
Det här beslutet flyttades över från NF -
till FN:s grundstadgar. NF avslutades 1945.
FN påbörjade sin verksamhet 1946.
De två organisationerna arbetade inom varandra.
NF:s avtal, överenskommelser -
tillgångar och personal togs över av FN.
Här blev även USA medlem.
Avtalet togs alltså över av FN.
Det är ett giltigt dokument.
På kartan står det "Jewish Palestine".
Ordet "Palestina" är missvisande fastän det inte har varit en stat.
Det var en kombination av Syrien och Filisteen.
-Det är bara ett geografiskt namn. -Precis.
Efter Romarriket år 135 har det området kallats Syrien/Filisteen.
Det har inte varit en stat -
förrän 1948 när det blev Israel.
Det var Storbritanniens Palestina-mandat.
Det är därför det står "judarnas Palestina".
Då förflyttar vi oss till 1947.
Ja, det stämmer. Vi tar det här.
Vad hände innan Israel blev självständigt?
Som vi nämnde bildade man FN.
Baserat på NF:s beslut utnämnde FN självständighet -
till Transjordanien som bytte namn till Jordanien.
Även Syrien, Libanon och Irak blev stater.
Både saudier och egyptier var redan självständiga.
Efter Förintelsen -
ansåg man att judarna skulle få en egen stat.
Britterna tyckte inte att det var nödvändigt -
eftersom de var beroende av oljan.
De hade stor makt i FN som precis hade grundats.
De ville bli av med mandatet.
Kriget var över och det fanns 100 000 soldater på plats.
De tyckte att FN kunde ta beslut i ärendet.
FN samlades den 29 november 1947.
Det är bra att komma ihåg.
FN tog ett beslut och gav två rekommendationer.
De tog ett beslut som stred mot grundstadgan.
I den fanns beslutet från San Remo -
enligt vilket hela området samt Golan skulle tillhöra judarna.
Nu gav man en rekommendation.
Marken skulle delas i ytterligare två delar.
Sen gav de en rekommendation som syns på den här kartan.
Jag har hämtat den från FN. Enligt rekommendationerna -
skulle två stater leva fredligt sida vid sida.
Det var en naiv tanke som inte alls tog hänsyn -
till omständigheterna med muslimsk majoritet.
-Eller tidigare beslut. -Det är det märkliga.
De struntade i stadgan -
där NF:s avtal egentligen skulle efterföljas.
Samtidigt omkring 1920 -
så levde araberna i harmoni i det här området.
Men så kom en stark ledare som ville ha självständighet.
År 1922 utnämnde Herbert Samuel -
som var överkommissarie, Amin el Hussein till mufti.
Han blev arabernas auktoritet och andliga ledare.
Han var en patologisk judehatare.
I andra sammanhang kan man förstås analysera honom.
Han sa att judarna skulle förinta muslimernas heliga platser.
Han hittade på att Jerusalem vore viktig för islam.
Deras viktiga städer är Mecka och Medina.
Helt plötsligt hade Jerusalem samma status som de städerna.
Han påstod att Muhammed skulle ha rest från Jerusalem -
till sjunde himlen för att träffa Allah.
Vid den tidpunkten kunde man börja urskilja...
-...en annan ande. -Exakt.
Om folk kunde förstå den andliga dimensionen.
Det finns ingen annan logisk förklaring.
Vettigt är fel ord men någon slags förklaring.
Det förklarar varför de är så fanatiska i sin tro.
När man följer hur Europa har förhållit sig -
till Israel så har Storbritannien alltid haft ett finger med.
Landet har hela tiden varit någon slags motståndare.
Det är väldigt förvånande om man ser till helheten.
Storbritanniens premiärminister i slutet av 1800-talet -
hade själv judisk bakgrund.
Sen kom Lloyd George och Balfour.
Alla verkade de för en judisk stat.
Sen kom tyvärr oljan att spela en stor roll.
Kriget bröt ut och man behövde olja.
Det var oljebrist överallt och saudierna hade all olja.
1947 hade det alltså bildats självständiga stater.
När Israel förklarade sig -
till en självständig stat -
så valde de nybildade staterna att stå emot Israel.
Det var märkligt -
med tanke på att Syrien, Libanon, Irak och Jordanien -
hade blivit självständiga vid samma möte i San Remo.
För dem hade det bara skett mellan världskrigen.
Araberna borde ha varit tacksamma -
för att de hade fått utrymme för sin kulturella politik -
istället för att försöka förinta Israel.
När Israel blev självständigt -
fanns det 600 000 judiska invånare.
Av dem hade 250 000 överlevt Förintelsen -
400 000 judar bodde där sedan tidigare.
De var glada över att få ett självständigt område.
Villkoret var att de andra också skulle anta FN:s rekommendation.
De kan inte ha varit beväpnade.
Nej, det var ett Guds under att Israel klarade Frihetskriget.
De skulle nog inte klarat sig om det inte vore för Guds plan.
Nu ska vi uppmärksamma FN:s resolution 181.
Den skulle gälla i tio år -
och bilda "Economic Union of Palestine".
Det vill säga Palestinas ekonomiska union.
Meningen var att man skulle leva i samförstånd.
Efter tio år skulle det bli folkomröstning.
Ville man ha ett självständigt Jerusalem?
Skulle araberna få bo i Jerusalem -
eller skulle staden tillfalla judarna?
Var det försiktighet som ledde till tio års prövotid?
Det berodde nog på att man såg tillbaka -
på FN-stadgan där besluten fanns.
Man ville inte bara strunta i det.
Parterna skulle själva få bestämma sitt öde.
Det tog fram till 1967.
Hatet mot Israel fick växa sig allt större.
1967 valde grannländer oväntat att anfalla.
Det stämmer.
Den vänstra kartbilden visar hur det såg ut -
efter Frihetskriget 1948-49.
Den gällde till 1967.
Västbanken och Gaza har blivit egna områden.
Det rör sig om två stater...
Alltså ett avtal mellan Israels och Jordaniens arméer.
Det fanns alltså inga gränser mellan två stater.
Jordanien antog Västbanken 1950.
Det togs varken upp i FN eller Arabförbundet.
Storbritannien ensamt -
erkände Jordanien som stat.
Pakistan erkände Västbanken och östra Jerusalem.
Storbritannien fanns med i bilden.
Det stämmer. Det är nu det blir intressant.
Vi tittar på den högra kartan som beskriver läget -
efter kriget 1967.
Först ska vi komma ihåg en sak:
PLO grundades 1964.
På den tiden var palestinierna egentligen jordanier.
På den tiden ville de inte ha Västbanken av Jordanien.
De visste att Palestina och Jordanien är samma sak.
De grundade en terrororganisation, med grundstadga och allt -
för att förinta den självständiga judiska staten.
I det kriget skulle förstås även andra länder gå med.
Egypten, Saudiarabien, Jordanien, Syrien och Libanon.
De här staterna hade samma syfte som i Frihetskriget.
Israel var som en gökunge i ett annat fågelbo.
Kriget för deras del blev en katastrof.
Till kriget hörde...
Vi bör lägga konsekvenserna av kriget på minnet.
Det ledde till ett avtal med tre nej.
Den 19 juni 1967 erbjöd Israel -
samma sak till alla som var med i kriget.
De skulle återlämna alla erövrade områden -
om länderna gick med på fred.
Arabstaterna och PLO höll ett gemensamt möte -
i Karthum i Sudan den 1 september.
De skulle aldrig erkänna Israel som stat.
Det skulle aldrig bli fred och aldrig förhandlingar.
Sen kom FN med i bilden.
Israel hade ingen förhandlingspart med nån av länderna.
Alla arabländer hade stängt dem ute.
De var tvungna att ta hand om alla erövrade områden.
Förutom Sinai återlämnade Israel områden -
i enlighet med NF:s beslut efter år 1922.
Enligt det tillhörde Golan, Västbanken och Gaza till Israel.
FN:s resolution 242 är än idag väldigt viktig.
Dess målsättning är permanent fred i Mellanöstern.
Det nämns inget om palestinier.
Syftet med resolutionen -
var att det skulle leda till fredsavtal.
När fredsavtalet hade kommit till stånd skulle Israel -
återlämna överenskomna områden till Arabstaterna.
Det talades inte om palestinier även om de hävdar det.
I det här läget menar de alltså -
att de inte vill ha fred.
De vill inte erkänna Israel som stat.
Då blir FN inblandat -
som inte har exekutiv makt.
De kan visserligen diskutera -
men vad kan de åstadkomma om ena parten inte vill?
Det går inte att göra nåt. Här vill jag understryka -
Resolution 242 som alla pekar på idag.
I Resolution 242 finns det krav på Israel.
Israel behöver inte lämna tillbaka fler landområden -
än för de stater som går med på fred.
De ska komma överens om gränserna.
Det var tre personer som gav upphov till resolutionen.
USA:s understatssekreterare professor Rostov -
Storbritanniens ambassadör Lord Caradon -
och Arthur Goldberg från Högsta domstolen i USA.
Rostov sa följande i en intervju 1974:
Resolution 242 som jag var med och tog fram -
uppmanar alla inblandade parter -
att sluta fred men tillåter Israel att regera i erövrade områden -
till dess att det har uppstått permanent fred i Mellanöstern.
Nu talar man om Mellanöstern.
Israel ska då överlämna områdena som erövrades i kriget 1967.
Det gäller inte alla områden.
Efter ett fredsavtal ska Israel ha trygga, rättvisa gränser.
Vad avses med "Mellanöstern"?
Israel och de kringliggande arabländerna.
Bland de länderna kan man räkna in Irak.
Eventuellt Nordafrika, men främst de här länderna.
Var är det lugnast i det här området?
Det är ju inte lugnt någonstans i det området.
Det råder inget lugn på andra håll än i Israel.
På den tiden talade man inte om Israels försvar.
Jo, det uppkom i samband med resolution 242.
Vi ska ta en närmare titt på det.
Den 29 november i fjol -
ansökte Palestina om att få bli observatörsstat i FN.
De tog med 242 och hade lagt till påhittade punkter.
"Israel måste lämna Palestina som ockuperades 1967."
"Där ingår östra Jerusalem."
Det här fanns inte med i Resolution 242.
Den behandlade endast Israel och dess grannländer.
Det var först 20 år senare som palestinierna kom på tal.
Menar du att man under de senaste åren -
har gjort antaganden.
Man grundar allt på det som sägs.
Man antar att det palestinierna säger har förankring.
Det är palestiniernas fantasi.
Om vi tittar på beslut från NF och FN -
grundas palestiniernas fordran på ett eget land -
endast på en önskning.
De bodde i området i 19 år som jordanier.
Det gör dem inte till en stat.
Om de vill ha nåt måste de komma överens med Israel.
Det är ett faktum. De måste förhandla.
De måste komma överens.
Du talar om förhandlingar.
Men hittills har de inte velat förhandla.
De vill definiera kraven. Det är inte förhandlingar.
Det blir svårt om det står i Resolution 242 -
att gränserna måste erkännas och palestinierna har beslutat -
att inte erkänna Israel som judisk stat.
De ser området som Palestina.
Det kan vi se på den första kartbilden.
De anser att Israel bara har ockuperat Palestina.
Det är dessutom ett så litet område man talar om.
Bästa scenariot för Israels försvar är ändå en svår fråga.
Israel slöt fred med Egypten -
och återlämnade Sinai 1979.
Det var i enlighet med 242.
Man slöt fred med Jordanien 1994.
Då ville de inte ha Västbanken eller Jerusalem.
Israel har handlat korrekt.
Vi har mycket kvar att diskutera.
Vi ska tala om 70-talet och avtal på 90-talet.
Sen kommer vi fram till idag.
Tack till er tittare. Vi fortsätter nästa gång.
Översättning: Heaven TV7 Sverige