JERUUSALEMMA STUUDIO
Shalom ja tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Venemaa avaldab Lähis-Idas endiselt mõju.
See johtub Venemaa soovist mõjuvõimu lisada,
kuid ka majandusfaktoritest.
Venemaa panus Lähis-Itta on kasvanud eriti viimasel ajal,
kui vahendati leping Süüriaga ja mõjutati tuumalepet Iraaniga.
Stuudios on dr Olena Bagno-Moldavsky,
Majandus- ja Julgeolekuuuringute Instituudist,
ja professor Yitshak Brudny,
majandusteaduse ekspert Heebrea Ülikoolist. Tere tulemast!
Tere tulemast ka TV7 analüütikule, Mati Shoshanile!
Prof Brudny, kui palju Venemaa Lähis-Idas mõju avaldab?
Üks Venemaa mõjufaktoreid on puhtalt sõjaline.
Venemaa müüb Lähis-Itta relvi, mis on neile oluline.
Lisaks toetab Venemaa vankumatult Süüria valitsust.
Samuti võideldakse Iraani sanktsioonide vastu.
Dr Bagno, kas olete nõus?
Olen. Venemaa mõjutab Lähis-Idas mitmel viisil.
Eile kohtusid Moskvas Sergei Lavrov ja Jordaania välisminister.
Bogdanav ja Mustafa on kohtunud.
Ka Margelov kohtus Iraani suursaadikuga.
Iraani ja Moskva vahel liigub palju delegatsioone.
Eelmisel aastal oli neid ligi 200.
Venemaa tegevuses on kolm poolt:
majanduslik, poliitiline ja ajalooline.
Nagu professor Brudny ütles, sõjaline pool on oluline,
kuid vaataksin eelkõige majandusfaktoreid.
Prof Brudny, ütlesite varem,
et Venemaa huvid Lähis-Idas on majanduslikud,
kuid Venemaa pole enam supervõim.
Kui palju majanduskasu nad Lähis-Idast saavad?
Venemaa tahab kõrgeid naftahindu, kuna nad ekspordivad energiat.
Nad vajavad koostööd naftaeksportööridega.
See on neile väga oluline.
Nad ei taha Lähis-Itta kriisi, mis võiks langetada nafta hinda.
Teine faktor on Venemaa relvamüük.
Alžeeria on suuruselt teine Vene relvade ostja.
23 % Vene relvamüügist läheb Alzeeriasse.
Venemaal on traditsiooniks relvi Lähis-Itta eksportida.
See moodustab olulise osa eelarvest. Ülejäänud faktorid pole nii tähtsad.
Lähis-Idast ei tule tipptehnoloogiat, välja arvatud mingil määral Iisraelist.
Mati, mis on sul öelda Venemaa huvide kohta Lähis-Idas?
Paljud teemad siin saates on käsitlenud muutusi Lähis-Idas.
Venemaa kohalolu on üks neist muutustest.
Lähis-Ida riikide võimustruktuur on muutunud.
Selgepiirilised traditsioonilised valitsused on langenud
paari viimase aasta ülestõusudes.
Venemaa naasmine regiooni on seotud nende võimumuutustega.
Venemaal on alati Lähis-Idas mõjuvõimu olnud.
Poliitiliselt ebakorrektselt öelduna on nad Lähis-Idas tülinorijaks,
kes suudab mõju avaldada ka väljaspool oma satelliitriike.
Nad puutuvad ka Süüria ja Iraani asjadesse,
rääkimata relvasaadetistest Egiptusse.
- Neid relvatehginguid pole veel ellu viidud.
- Igal juhul on Venemaa naasnud Lähis-Itta.
Osaliselt johtub see USA taandumisest.
Väga huvitav. Dr Bagno-Moldavsky,
Araabia kevad on muutnud Lähis-Idas huvitunud maade poliitikat.
Kas Venemaa on püüdnud taastada Araabia kevade järel Lähis-Idas
oma ajaloolist tähendust?
Venemaa püüab tõesti uuest olukorrast kasu lõigata,
kuid ma ei räägiks ajaloolise superriigi staatuse taastamisest.
See on lääneriikide eksiarusaam.
Venemaa ei püüa taastada oma supervõimu staatust.
Venemaa on omaks võtnud pragmaatilise välispoliitika,
mis algas 90. aastail Jeltsini ajal ning mida Putin jätkab.
Medvedev kordas seda oma Kairo kõnes,
kui ta ütles, et Venemaa kuulub Lähis-Itta,
kuna 20 % selle elanikest on moslemid.
Venemaa hoiak on pragmaatiline ja see on hästi toiminud.
Süürias saatis Vene välispoliitikat edu.
Venemaa kasutab kõiki võimalusi Lähis-Idas mõju avaldada.
Professor Brudny, kas olete nõus?
Mingil määral. Venemaa püüab ära kasutada võimalusi,
kuid USA on siin kauem olnud ja nende majanduslik mõju suurem.
Venemaa ei saa pakkuda Egiptusele 3 miljardit USD aastas.
Nad ei saa võita oma poole USAs koolitatavaid ametnikke.
Venemaa vaid sondeerib pinda ja otsib võimalusi.
Neil on raske ühelt poolt toetada Süüria valitsust
ja olla teiselt poolt Egiptuse sõber.
See on vastuoluline, kuna Egiptusel on teised huvid.
Venemaa pragmaatiline välispoliitika algas juba siis,
kui Primakov sai 1996. a välisministriks.
Venemaa püüab mingil määral taastada endisi positsioone.
Neil on traditsioonilisi liitlasi,
nagu Süüria ja mõned Põhja-Aafrika maad.
Nad suudavad oma mõjuvõimu mingil määral kasvatada.
Mainisite Venemaa vastuolulist välispoliitikat.
Kuidas Venemaa sellest kasu võib saada?
Kas Venemaa ei karda kaotada haaret ühe üle neist maadest,
kuna nende suhted on vastuolulised?
See on hasartmäng.
Venelased mõtlevad, et kui Assad võidab mässulised,
naasevad araabiamaad traditsioonilise poliitika juurde.
Seejärel võib Venemaa püüda nendega lepinguid sõlmida.
Nagu Olena märkis, Venemaa hoiak on praktiline.
Neil polegi mingit erilisemat plaani,
kui taastada veidi oma mõjuvõimu.
Venemaa lööb lihtsalt kaasa ja vaatab, mis toimub.
Venemaa probleemiks on piiratud ressursid.
Nad ei saa levitada raha Lähis-Idas nii nagu NSVL ajal.
USA aga ostab Lähis-Idas võimu.
Dr Bagno-Moldavsky,
kui Venemaa ei suuda raha anda,
kas nad ei püüa kuidagi kaubandussuhteid parandada?
Absoluutselt.
Venemaa kaubandussuhteid ja majandushuve alahinnatakse.
Võib rääkida isegi gaasijuhtmesõjast.
Venemaa arendab praegu lõunapoolset gaasijuhet,
ja Lähis-Idas on vähemalt neli vastavat hanget,
nagu Kaspia mere gaasijuhe. Neid alles planeeritakse.
Venemaa ehitab üles oma poliitilist mainet,
et muuta seda majanduskasuks.
Näiteks hetkel arutab Venemaa Iraani tuumaprogrammi uuendamist.
Teine näide on suhete parandamine Süüriaga.
- Venemaa realiseerib seda? - Täpselt.
Kui parandada poliitilisi suhteid Süüriaga,
on võimalik mõjutada rohkem ka Iraani,
ning nii võivad Venemaa ja Iraan takistada Kaspia mere gaasihanget.
Siis oleksid Venemaa majandushuvid kaitstud.
On lihtne Lähis-Ida sündmusi vaid pealt vahtida,
aga kui Venemaa tegevust täpsemalt vaadelda, näeme,
et selle taustaks on peamiselt majanduslikud väljakutsed.
Venemaa suhetes lääneriikidega on oluline,
kes nende maagaasi ostab.
Oleme rääkinud majanduslikest superriikidest,
nagu Hiina, Venemaa ja USA.
Paljud peavad Venemaad teise maailma riigiks,
mis püüab käituda kui esimese maailma riik.
Suurusele vaatamata rahvaarv väheneb,
ja majanduskasv on seiskunud.
Putini toetus on langemas majandusolukorra tõttu.
Poliitika ja majanduse vahel on tugev side.
Putin on mänginud maailma suurimate mänguritega.
Venemaa saavutus Iraani teemal tõstis nad
USA, Saksamaa ja Inglismaa kõrvale.
See kõik tähendab rublasid ja dollareid.
- Professor Brudny? - Putin võib mängida seda mängu,
kuid ta teab, et ta ei ole samal mänguväljakul.
Venemaa on maailma 10. majanduspiirkond.
Energiamüüjana sõltub ta ostjaist.
Venemaa on haavatav, kui nende gaasi ei osteta.
Putin püüab mängida targalt, et mitte üle pingutada.
Ta tahab kindlustada oma huvid endise NSVL territooriumil.
Neil on hästi läinud. Ukraina oleks talle parim autasu.
Kui Venemaa eelarve sotsiaalkulud kasvavad,
kuid nafta- ja gaasitulud mitte,
on kahjud väga suured - 70 miljardit USD aastas.
Autoritaarne juht püsib võimul, säilitades teatud elatustaset,
kuid ta on äärmiselt haavatav.
Kui kaugele on Venemaa valmis minema,-
et oma suurriigipositsiooni tagasi saada?
Või rahuldub ta praeguse seisuga?
Putin ütles mõne aasta eest, kui reporterid talt seda küsisid:
"Siis teate, kui sinna jõuame."
Venemaa pole sinna veel jõudnud,
ja neil pole eeldusi suurriikide mängus kaasa lüüa
majandusseisu ja demograafilise olukorra tõttu.
Ta siiski kasutab hetkel targalt Lähis-Ida
oma poliitilise prestiiži taastamiseks.
Lähis-Ida on Venemaale odav diplomaatiline vahend.
Nad ei pea midagi andma.
Kuna osaleb ka USA, oodatakse tulemusi.
Venemaa tahab, et Iisrael ja palestiinlased läbi räägiksid,
kuid teda ei huvita tulemused.
Nii Venemaa Lähis-Idas tegutsebki.
Nad tahavad kaasa lüüa ja vahendajrollis olla,
kuid ilma siduvate kohustusteta.
Professor Brudny, mainisite USA tugevat kohalolu Lähis-Idas.
Kas Venemaa püüab USA mõju piirata?
Muidugi on Venemaal nüüd tugev baas Süüria Latakias.
Kas Venemaa tegevus on vastus USA tegevusele?
Suur osa Venemaa välispoliitikast on reaktsioon Lääne tegevusele.
1990. aastate keskelt alates on Venemaa püüdnud takistada
USA-d ainsaks supervõimuks olemist.
Selleks on ta löönud käed näiteks Hiinaga.
USA vaoshoidmine Lähis-Idas oleks neile suur saavutus,
kuid see kuulub nende globaalsesse strateegiasse,
nagu Venetsueela Chįves, Iraan ja Hiina.
Nad haaravad igast võimalusest vähendada USA mõjuvõimu.
USA takistamine oleks Venemaa strateegia meelepärane kõrvalprodukt,
aga kuna Venemaa poliitika on pragmaatiline,
ei usu ma, et nad reaalselt planeeriksid USA takistaimst.
Venemaa püüab teha, mis suudab, kuid ma ei nimetaks seda strateegiaks,
millega püütakse sihipäraselt USAd vaos hoida.
Püüan vältida kõrvutamist Külma sõjaga,
kuid ameeriklased räägivad oma välispoliitikas inimõigustest,
ja vabaduse edendamisest.
Venelasi esitletakse tihti nende vastandina.
Venemaa sisemine inimõigusasjade seis ongi vastupidine.
Putini valitsus on teinud avaldusi vähemuste vastu.
Nad on sulgenud kodanikeühendusi ja takistanud välisriikide sekkumist.
Venemaa sekkumine Lähis-Ida asjadesse
pöörab tähelepanu eemale Venemaa siseasjadelt.
Kui Venemaal oleks palju võimu,
päritaks maailmas selle siseasjade järele.
Venemaa pöörab tähelepanu eemale oma siseprobleemidelt
ja leevendab nii rahvusvahelist survet neis asjus.
Professor Brudny, millised on Venemaa huvid Iisraelis?
Mingil määral on nad huvitatud meie oskusteabest
ja tipptehnoloogiast.
Siin on suur venekeelne rahvastik.
Putini sõnul on tal siin miljon kaasmaalast,
kuid alla 300 000 on tulnud Venemaalt. Rohkem on tulnud Ukrainast.
Putin ei oska seda venekeelset rahvast siiski ära kasutada.
Venemaa ja Iisraeli kaubandussuhted on head.
Venemaa siiski mõistab, et Iisrael on USA liitlane.
Nad tahaksid Lähis-Ida konfliktis vahendajarollis olla,
ja seepärast ei tunnusta nad Hamasi terroriorganisatsiooniks.
Nii suudab Venemaa kõneleda mõlema osapoolega.
NSVL ei suutnud,
kuna sel polnud Iisraeliga diplomaatilisi suhteid.
Nüüd suudab Venemaa vahendajarollis olla.
Aga kuigi Netanyahu ja Lieberman käivadki vahel Moskvas,
on olulisim see, mis toimub Washingtonis.
Dr Bagno-Moldavsky,
peaminister Netanyahu on viimasel ajal Venemaal käinud,
kui USA on pärast Genfi lepet uksed sulgenud.
Milline on Venemaa reaktsioon sellele,
et Iisrael tuleb USA asemel neilt abi paluma?
Minu meelest ei näe Venemaa, et Iisrael otsib USA asemel abi neilt,
vaid seda peetakse üksikuks käiguks paluda Venemaalt toetust,
nimelt antud Iraani tuumaprogrammi küsimuses.
Venelastel pole illusioone,
nagu suudaksid nad ameeriklasi korvata.
Ütleksin siiski Venemaa huvide kohta Iisraeli suhtes,
et venelased on hoolega Liebermani kuulanud,
kui too ütles, et Iisrael peab oma välispoliitikat mitmekesistama.
Hea, et seda mainisite.
Vastupidine on seegi, et Iisrael panustab Venemaale, mitte vastupidi.
Lieberman on hiljuti korduvalt öelnud,
et Iisrael peab otsima liitlasi mujalt, viidates Venemaale.
Endise turismiministri
ja praeguse välisministri pilgud on suunatud venekeelsete riikide poole.
Nad on sõlminud kokkuleppeid avatud piiride kohta,
mille tulemusena voolab Iisraeli venekeelseid turiste.
Just Iisrael on investeerinud suhetesse Venemaaga.
Vabandust .... Kui vaatame riikidevahelist kaubanduse taset
Venemaa ja Iisraeli vahel, on see 3 miljardit,
kuid Venemaa ja EL vahel 340 miljardit.
Või Venemaa ja Iraani vahel samuti 3 miljardit.
Seda ei tasu ülehinnata.
Rahvastikupõhiselt on seis võrdne.
Ometi usun, et venelased kohtlevad Iisraeli teatud viisil,
kuna näevad Lähis-Ida rahuprotsessi võimalusena mainet koguda.
Esimest korda Iisraeli ajaloos
on peaministril Venemaa suhtes positiivne suhtumine,
kuna ta tahab vähendada Iisraeli sõltuvust USAst.
Venemaa võib tegutseda USAle vastukaaluks.
Aga nad ütlevad isegi, et see on naiivne mõtlemine.
Venemaa hääletab järjekindlalt Iisraeli vastu
pea kõigil rahvusvahelistel foorumitel.
Lisaks puudub meil Venemaa-poliitika.
Oleme aastaid palunud Venemaal
vähendada oma toetust Iraanile ja araabiamaadele,
kuid viljatult.
Milline tulevik Venemaad Lähis-Idas ootab?
Venemaa otsib alati võimalusi.
Araabia kevad tuli kõigile üllatusena.
Venemaa pidas Araabia kevadet lääneriikide salasepitsuseks.
Araabia kevad töötab Venemaa vastu, kuna esitab väljakutse
totalitaarsete režiimide seaduslikkusele.
Kui sunniitide ja šiiitide vahel lahvatab sõda,
peab Venemaa seisukoha võtma, ja seda nad teha ei taha.
Venemaa püüab osaleda võimalikult vähe.
Dr Bagno-Moldavsky, mida ootate tulevikult?
Olen sama meelt. Venemaa püüab kohaneda Lähis-Ida muutustega.
Ta otsib majanduslikke võimalusi oma poliitiliste huvide kohaselt.
Ma ei usu siiski,
et Venemaal oleks mingit superriigiprojekti.
Mati, viimane lause.
Suurim muutus on see, et USA korraldab ümber oma välispoliitikat.
Nad taandavad Lähis-Idast oma rahastust.
Mõned asjad niisiis muutuvad niisiis rohkem ja teised vähem.
Aitäh kõigile saates osalemast!
Aitäh vaatajaile! Kohtumiseni järgmisel korral!
Tõlge: Monika Jaaguri