JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma Stuudiosse!
Umbes kuu aega tagasi, kui saadet tegime,
valmistus president Obama karistusrünnakuks Süüria vastu
seoses keemiarelvade kasutamisega.
Sellest on möödas kuu ja karistusrünnakut ei toimunud.
Kuidas see nii juhtus, Pekka?
Rahvakeeli öeldes sattus Obama ummikusse.
Ta otsis toetust Kongressilt ja mujalt,
mis oli ebavajalik, sest presidendi ja relvajõudude ülemana
on tal tollesama Kongressi otsusega õigus omi otsuseid teha.
Ta pettis nende lootusi, keda rünnati.
Mässulised ootasid lootusrikkalt konflikti lahendamist mingis suunas.
Araabiamaailm on üsna pettunud Obama lahenduses
ja sellele järgnenud sündmustes.
Kiiretel kõnelustel Venemaaga kõlasid uued avamängud.
Millised need on ja kuhu need võivad viia?
Venemaa võttis juhtiva rolli, mis on üsna hämmastav.
Venemaa on Süüriat väga aktiivselt toetanud
ja sinna relvi toimetanud.
Obama loovutas väljaku Venemaale.
USA ja Venemaa välisministrid arutasid omavahel Süüria asju,
kus oleks minu meelest pidanud osalema ka Süüria.
Sellest räägime ilmselt veel, kuid olukord viis selleni,
et Obama otsustamatusest lõikas kasu ka Iraani tuumaprogramm.
See on riigipeale raske olukord,
kui sellise positsiooniga mees midagi ütleb,
ja sellest siiski kohe taganeb.
Meedias antakse pilt, et Süüria demilitariseeritakse,
ega mõisteta, et keemiarelvad on vaid jäämäe tipp,
ja neidki ei pruugita täielikult elimineerida.
On hämmastav, et massihävitusrelvadest -
mürkidest, bioloogilistest ja radioloogilistest relvadest -,
keskendutakse vaid sellele osale, mida kasutati.
Süürial on keemia- ja muid massihävitusrelvi 1000 tonni
ehk miljon kilo.
Neist materjalidest piisaks inimese tapmiseks vaid piisast.
ÜRO Julgeolekunõukogus vastu võetud resolutsioon määratles,
et Süürial keelatakse keemiarelvade valmistamine ja kasutamine,
ning kõik varud tuleb hävitada. Teisi relvi aga ei mainitud.
Keemiarelvade hävitamisele ei määratud tähtaega
ega keelatud Süürial nende importimist.
See on väga naiivne otsus, arvestades,
et radioloogilised relvad on palju ohtlikumad
kui üksnes keemilised mürgid.
Teame, et Süüria on keemiarelvade tootmise ja arsenali poolest
maailmas kolmandal kohal. - Massihävitusrelvade poolest.
- Kuidas saab maailma mastaabis nii väiksel riigil
nii palju massihävitusrelvi olla?
Nad on neid aastakümneid tootnud.
Sellest peale, kui Saddam Hussein alustas 30 aasta eest
keemiarelvatehaste ostmist "võtmed kätte" meetodil.
Tehaseid on sinna toimetanud Venemaa, lääneriigid, Saksamaa,
Prantsusmaa, Suurbritannia, kes on toimetanud neid sinna
erinevatel meditsiinilistel ja väetamiseesmärkidel.
Tootmise kõrvalproduktidest
on alati olnud võimalik keemilisi mürke arendada.
Lääneriigid on selles aktiivsed olnud
ja Venemaa on toimetanud neile valmisrelvi.
Räägitakse, et neil on aasta aega keemiarelvade hävitamiseks.
Kas usud, et need võivad selle aja jooksul
valedesse kätesse sattuda?
Oleksin hämmingus, kui seda ei juhtuks.
Iraangi tegutseb selles vallas aktiivselt
ja on toimetanud neid relvi Hezbollah'le Liibanonis.
Kui olukord muutub kriitiliseks
ja tahetakse konfiskeerida kõik Süüria keemiarelvavarud,
satub neid kindlasti ka valedesse kätesse,
muuhulgas ka mässulistele,
ehk küll mitte neid relvi, millega neid augustis rünnati.
Lähis-Ida olukorra terviknägemuse järgi
kujutab Süüria endiselt tõsist ohtu, isegi kui keemiarelvad ära võetakse.
Sest neil on tohutul hulgal muud relvastust,
millega on ligi 3 aastat oma rahvast tapetud.
Põgenike hulk üha kasvab ja viletsus suureneb.
Süütuid kannatajaid on üle kahe miljoni inimese,
Ligi 10% riigi rahvastikust on kas saanud surma,
asub põgenikelaagris või võitleb kaasmaalaste vastu.
See on juba katastrofaalne.
Siinkohal on lihtne ühineda meie välisministeeriumi väitega,
et ÜRO on antud asjas jõuetu ja alla andnud.
Kui mingi katastroof nõuab maailma rahvaste üksmeelt,
siis seda ei leita,
kui mõni huvitatud riik, antud juhul Venemaa ja Hiina,
suudavad takistada abi suunamist õigesse kohta.
Oleme seda varasemais saateis juba tõdenud
seoses Iisraeli-palestiinlaste küsimusega,
et ÜRO-l pole sellistes olukordades tõelist otsustusjõudu
ega ka toimivat sõjalist organisatsiooni.
ÜRO on pigem soovitav organisatsioon.
Kui neil oleks taga selline ühisjõud nagu NATO-l,
kellel on tõeline sõjaline jõud otsuseid ellu viia,
oleks olukord teine.
Kui üks osapool on Venemaa, kellel on endal tohutu relvaarsenal
ja kes on ähvardanud seda ka kasutada,
kui Süüria olukord peaks käest minema.
Oleme patiseisus, kus käimasolevas sõjas
ei saa keegi väita, et nad kindlalt võidavad,
ja kümneks aastaks varemeis riik vajab ülesehitamist.
Ees terendavad etnilised puhastused, nii et Süüria olukord on väga raske.
Venemaa tegi esimese algatuse Süüria keemiarelvade hävitamiseks.
Nüüd on ÜROs esile kerkinud veel üks üllatav algatus
Iraani suunalt. Mis seal nüüd toimub?
Käsil on ÜRO Peaassamblee 68. istungjärk.
Iraani president näitab,
et oskab järeldusi teha Süüria olukorrast
ehk USA otsustamatuse kohta lubaduste kohaselt tegutseda.
Juba varasemadki USA presidendid on lubanud,
et Iraanist ei saa tuumariiki.
Nad on lubanud selle eest hoolitseda
eriti seoses Iraani selgete ärhvardustega Iisraeli suunas.
Iraani uus president Hassan Rouhani võttis mõõdukama hoiaku
võrreldes tema eelkäija kõnedega.
Netanyahu nimetab Rouhanit tabavalt hundiks lambanahas
ja eelmist presidenti hundiks hundinahas.
Rouhani paneb ette kõnelusi, arutelusid, nõupidamisi,
komisjonide moodustamist, et kuidagi üksteisemõistmisele jõuda
ja sanktsioonidest vabaneda.
Obama läks sellega juba peaaegu kaasa.
Netanyahu käis septembri lõpul USAs ja vestles Obamaga,
misjärel Obama lubas, et sanktsioone ei leevendata,
enne kui Iraangi midagi konkreetset teeb.
Nii lihtsalt oleks Iraan muu maailma lõksu meelitanud.
Obama tundis mõneti ehk kergendust, kui sai põhjuse mitte midagi teha.
Tundub küll.
Obama ametiaega vaadates -
ta sai mitte millegi eest Nobeli rahupreemia,
ja püüab nüüd ilmselt oma lubadusi välja lunastada.
Nad on viljelenud peamiselt taandumispoliitikat:
nad lahkusid Iraagist, probleemid Afganistanis, Pakistanis.
Obama mõtleb sellele ilmselt inimlikust aspektist -
lõpututes sisekonfliktides surevad Ameerika sõdurid.
Tema leebus on araabia liidreid üllatanud.
President George Bush oli näiteks väga sõjakas president.
Obama aga näitab pehmemat palet
ega suuda otsustada ei ühele ega teisele poole.
Oleme juba rääkinud,
et Iraani tuumarelv on peaaegu valmis.
Kui pool aastat jälle midagi ei tehta,
on neil täielik voli relva arendada ja uraani rikastada.
Seejärel mõeldakse taas välja mõni uus pikendusettekääne.
Kas kell tiksub imekiirusel?
Kell käib tõesti. Sellest ei pääse üle ega ümber.
Iisraelil, kes oli esimese tuumarelva loomise juures,
on asi käpas ja nad oskavad arvutada,
millal jõuab uraanirikastamine pommi loomiseks vajalikule tasemele.
Viimatiste uudiste järgi on neil mõne nädala pärast
piisavalt 92%-st materjali pommi tegemiseks.
Pommivalmistusseadmed on seejärel vaid aja küsimus.
Iisrael rääkis sellest juba aasta tagasi,
kui Netanyahu tõmbas ÜROs nn punase joone,
mida ei tohi ületada.
Nüüd ütles ta väga sarnaselt, et joon on peaaegu ületatud
või selle äärde jõutud.
Oleme rääkinud ka Iraani koostööst Põhja-Koreaga.
Meedia on viimasel ajal ses osas vaikne.
Kas sinul on mingit siseinfot?
Põhja-Korea on ise raskustes.
Majandusprobleemid on neil pidevalt esiplaanil.
Nad teevad Iraaniga palju koostööd, et tuumarelvaga valmis saada.
Neil on käsil satelliittehnika, tuumarakettide juhttehnika,
mille valmimine võtab aega, enne kui see usaldusväärne on.
Põhja-Korea oli üks näide Iraani taktikast.
Nemadki nõustusid aastate eest uraani mitte rikastama.
Aasta pärast toimus neil katsetus,
ja nad keeldusid läbirääkimistest, kuna neil on tuumapomm.
Kas siit võib järeldada, et midagi ei saa usaldada?
Minu arusaama järgi kuulub islami juurde fakt,
et väärusulistele polegi tarvis tõtt rääkida.
Üks Muhhamedi määrustest seisnebki selles,
et uskmatutega läbi rääkides võib vabalt valetada,
kui see toob lõpptulemusena au Allahile ja oma usule.
Sel juhul on valetamine lubatud.
Nad valetavad palju üksteiselegi, isegi kui kuuluvad samasse usulahku.
Arafat harrastas seda taktikat pidevalt.
Üks tema tolleaegsetest kõnelustepartnerist,
USA president Bill Clinton mainis kord Newsweeki intervjuus,
et Arafati on võimatu usaldada, kuna ta on patoloogiline valetaja.
Arafat harrastaski seda taktikat - tema vastane oli mittemoslem,
nii et ta võis vabalt järgida Muhhamedi õpetust.
Jeesuse keskne sõnum oli: Mina olen tee, tõde ja elu.
Ta nägi, et valetamine on üks hingevaenlase kombeid
inimesi eksitada ja hajutada.
Hingevaenlane on meistervaletaja
ning püüab meile, usklikelegi, uusi uske ja õpetusi leiutada,
mis meid Jumala tahte tundmisest kaugemale viiksid.
Kui vaatame Süüriast räägitut, Hezbollah't ja Iraani,
kus kõikjal hetkel põleb, kuidas on lood Iisraeliga?
Kuidas peaks seda hetkel analüüsima?
Iisraeli taktika ja tegevus on olnud seni väga õnnestunud.
Nad ei ole provotseerinud, jäädes Süüria suhtes ettevaatlikuks.
Provotseerinud on pigem Süüria ja sealsed mässulised,
kes on Golanile mürske tulistanud.
Iisrael on vastanud vaid vältimatutel juhtudel.
See on õnnestunud manööver. Nii tõestatakse muule maailmale,
et kõik Lähis-Ida probleemid ei lähtu Iisraelist.
Ülejäänud araabiamaadki suudavad neid probleeme tekitada.
Netanyahu oli oma ÜRO kõnes väga otsekohene, öeldes,
et vajaduse korral võib Iisrael Iraani suhtes üksi tegutseda.
See kinnitab varasemaid tõdemusi,
et Iisrael peab olema valmis üksi tegutsema.
Ütlesin ühele juudi sõbralegi,
et ärgu lootku liiga palju USA sõprusele ja abile.
Nad on teisel pool maakera,
ja nende mõõdupuuks on tihti mustad laibakotid,
mis eri konfliktidest väljuvad.
Nemad vaatavad,
kui palju ameeriklasi hukkub kahe-kolme osaleja lahinguis.
Tuleb meeles pidada ka seda, et Obamal on võimalusi
kasutada oma mõjuvõimu ja sõjalist jõudu ka Iraani
ning teiste rühmituste suunas,
nii et nad seisaksid, nagu lubatud,
kõigis olukordades Iisraeli kõrval. See oleks Iisraelile toeks.
Oleme jälginud ka Iisraeli- palestiinlaste kõnelusteprotsessi
ning teleuudistes kujundatud pilti, tekib mõte,
et kas siingi pole mingit kavalust, mis pole täiesti tõsi.
Mind hämmastas seegi,
kui uurisin oma 18. raamatus palestiinlaste riiki
ja selle taotlemist üldiselt.
Maailmas on paarsada rahvusrühma, kes taotlevad iseseisvust
ning soovivad oma riiki ja omavalitsust.
Kuid seda ei anta neile.
Äkitselt on kõigil kinnisidee
teha üks Palestiina nimeline riik territooriumile, kuhu see ei kuulugi,
vähemalt juriidiliselt mitte.
Moraaliküsimused on teine teema.
Oleme takerdunud ühte teemasse, ega näe puude taga metsa.
Territooriumil on 30 miljonit kurdi, nii Süürias, Türgis, Iraagis
kui ka Iraanis.
Nad on aastaid iseseisvust taotlenud.
Kõik elemendid selle saamiseks on täidetud.
Neid on ligi 10 korda rohkem kui palestiinlasi.
3,7 miljonit palestiinlast Läänekaldal ja Gazas
30 miljoni kurdi kõrval.
Ometi näib väike palestiinlaste rühm valitsevat oma iseseisvuse teemal
kogu maailma meediat.
Mida ootad kõnelustelt, mis peaksid vist lõppema 9 kuuga?
Juuli lõpust märtsi lõpuni peaksid kõik asjad selgeks saama.
Suhtun sellesse väga skeptiliselt, sest Netanyahugi on teatanud,
et nende tingimuseks on
iseseisva juudiriigi tunnustamine palestiinlaste poolt
ja demilitariseeritud Palestiina.
See aga ei sobi mingil juhul palestiinlastele,
kuigi on üks väiksemaid nõudmisi.
Kivisse raiutud põhimõtteid, millest kumbki loobuda ei saa,
on mitmeidki: julgeolek ning ka piibellik tugipunkt.
Islam väidab, et nende seljatoeks on Koraan,
kus Jeruusalemma üldse ei mainita.
Nii et asju tuleb jälgida vaimsest aspektist.
Kui mõelda maailma terrorismile, mida esindab al-Qaeda,
mille harusid on kõikjal maailmas,
on selle näiteks Keenias toimunu.
Paar sõna selle kohta: Mis see oli? Ja kuidas see lahenes?
Somaalias tegutseb rühmitus al-Shabab,
üks al-Qaeda allharusid, mis tegutseb vaid Aafrikas,
al-Qaeda aga peamiselt Araabia poolsaarel.
Nende motiiviks on Keenia sõdurid Somaalias,
mis neile ei meeldi.
Ometi valisid nad oma objektiks Westgate'i ostukeskuse,
mille omanikud on juhtumisi juudid.
Selleski nähtub islami vaatenurk.
Kui kedagi milleski süüdistada, siis kindlasti juute.
Rünnakut planeeriti sellisena ehk kaks aastat.
See läbis väga täpse sõela. Selleks valiti välja tipptegijad
ja planeerimine oli tipptasemel.
Iisrael teatas Keenia valitsusele, et midagi sellist võib juhtuda.
Sihtmärki nad ei osanud öelda, sest sõelal oli mitmeid võimalusi.
Keenia valitsus ei võtnud seda eriti tõsiselt.
Lõpuks osalesid Iisraeli eriüksused siiski ostukeskuse vabastamisel.
Selliseid pesasid tekib üllatuslikult pidevalt,
mis näitab paljude kohtade ebaturvalisust,
kuna ei teata, mis või millal võib juhtuda.
Maailmast on kadunud turvalisus.
Terroristide tegevus näib Lääne inimesele sihituna.
Näiteks Keenia rünnak jms.
Taustalt aga leiab alati mingi seose või põhjuse,
mis viitab kuidagi Iisraelile või juutidele.
Pigem on antisemitism neiski rühmitustes
nähtavamalt pead tõstnud, kuigi otsest paralleeli ei tõmmata,
on see kuskil taustal alati olemas.
Mõnede väitel pole kõik moslemid terroristid,
mis on kindlasti õige,
kuid suurem osa terroristidest on siiski moslemid.
See peaks veidigi vihjama, milline usund selle kõige taga on,
mis inimesi sellisele käitumisele õhutab.
Naaseme veel korra tõe ja vale juurde.
Tihtipeale räägivad suured juhid, näiteks PO või Iraani juhid,
oma rahvale omas keeles vastupidist juttu sellele,
mida nad näiteks ÜROs räägivad.
Nii see on.
Iisraeli president näiteks nõudis,
et Abbas räägiks oma rahvaga samas keeles, mida ta ÜROs kasutab.
Mõne nädala eest tapeti kaks Iisraeli sõdurit -
üks lasti maha ja teine meelitati lõksu.
Abbas mõistis selle rahvusvahelisel areenil hukka,
kuid kodus jagas rünnakuis osalenuile preemiaraha.
Seepärast imestatakse Iisraelis Abbasi kõnede üle,
mida palestiinlastele araabia keelde ei tõlgita.
Need on vaid suitsukatteks rahvusvahelisele kogukonnale.
Millest johtub, et Lääne uuriv ajakirjandus,
mis peaks nagu tõe poole pürgima, peidab kõiki asju, millest rääkisime,
kui valelik see kõik on.
Nad peaksid ju mõistma nende räägitavat keelt
ja teadma, mida nad oma rahvale räägivad.
Lõpuks viib see piiblisõnumi ja kristluse halvustamiseni.
Usundil, kristlusel, Jumala sõna meelevallal
pole sellist autoriteeti, mis mõnede aastakümnete eest,
kui asju õigete nimedega mõisteti.
Nüüd pühitakse usk vaiba alla ja tehakse poliitilisi avaldusi,
mis vastavalt olukorrale parima tõena paistavad.
Meie pooltund on taas otsas.
Aitäh neid asju valgustamast, Pekka.
Vaatajatega kohtume taas nelja nädala pärast.
Nagu näete, teemasid jätkub. Jälgime sündmusi.
Palvetagem eriti Iisraeli ja Lähis-Ida eest,
et Jumal seal oma tahet teostada saaks.
Tõlge: Monika Jaaguri