JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Inimene on unistanud sajandeid kosmose vallutamisest.
Kosmose vallutamine oli üks külma sõja hiilgavaimaid saavutusi,
kui NSVL ja USA võistlesid maa orbiidile ja Kuule jõudmise eest.
Iisraeli valitsus ja Aerospace Industries
on osalenud selles võistluses alates aastast 1984,
mil rajati Iisraeli Kosmoseamet.
Täna taotlevad paljud riigid tehnilist valmidust
saata kosmosesse satelliite.
Ka eraettevõtjad arendavad kosmoseturismi.
Meil on külas Tal Inbar,
Fischeri Instituudi Kosmoseuurimiskeskuse direktor,
ja Re'em Sari,
Heebrea Ülikooli kosmosefüüsika professor
ja Bloomfieldi Teadusmuuseumi esimees. Tere tulemast!
Tervitan ka TV7 analüütikut Mati Shoshanit!
- Küsimus teile, härra Inbar.
Miks Iisraeli sarnane väike riik vajab kosmoseprogrammi?
- Iisraeli kosmoseprogramm algas,
kui Iisrael pidas 1970. aastate lõpul läbirääkimisi Egiptusega
ja vajati uusi luuremeetodeid.
Pärast rahulepingu sõlmimist ei saanud lennukeid enam kasutada.
Tekkis mõte kasutada satelliite, kuna kosmoses pole riigipiire.
Kosmoseprogramm algas seega luurevajadustest.
Aastate möödudes nägime,
et kosmoseprogramm on oluline majandusele, teadusele
ja rahvusvahelistele suhetele,
kui Iisrael teeb koostööd teiste riikidega.
Tänapäeval on selge, et see tuleb kasuks riigi majandusele.
- 40 aastat pärast rahulepingut on sellest saanud rahvuslik prioriteet.
- See oli prioriteet algusest peale.
Kosmoseprogramm käivitus ametlikult 1981. aastal,
kui valitsus otsustas ehitada kaugseiresatelliidi.
1983. a rajati Iisraeli Kosmoseamet.
Esimene kaugseiresatelliit lasti välja 1995. a.
Satelliidi ehitusotsuse järel kulus palju aega,
enne kui satelliidi kaudu luureinfot hakati saama.
- Professor Sari, Iisrael teeb ka palju kosmoseuuringuid.
Mida selle kohta rääkida oskate?
- Iisrael on kosmose teoreetilise uurimise
ja astrofüüsiliste objektide jälgimise juhtriike.
Uuritakse mustade aukude sündi, tähtede plahvatamist
ning galaktikate ja planeetide sündimist.
Planeete uuritakse palju kõikjal maailmas,
kuna nüüd otsitakse planeete väljaspool päikesesüsteemi.
See on huvitav, sest õige temperatuuri korral
võib seal esineda elu.
Püüame selgitada, kuidas planeedid on moodustunud.
- Ja teiste riikidega tehakse koostööd?
- Jah. Iisrael on selles valdkonnas silmapaistev tegija,
palju tähtsam, kui riigi suurus lubaks oletada.
Meie ülikoolid on selles valdkonnas tugevad.
Teeme koostööd Kalifornia Tehnoloogiainstituudi, Harvardi,
Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi ja Princetoniga.
- Härra Inbar, mida toodab Israel Aerospace Industries
lisaks luureseadmetele?
- Oleme autonoomsed kõigil kosmosetehnoloogia aladel.
Ehitame kanderakette ja erinevaid satelliite
kaugseiresatelliite ja suuri sidesatelliite.
Viimastel aastatel oleme arendanud ka väga väikeseid,
nn nanosatelliite, mis kaaluvad kõige rohkem 10 kg.
- Naaseksin esimese küsimuse juurde,
kuidas Iisrael põhjendab oma orbiidilesaatmisvalmiduse vajadust.
Minu nägemuse järgi
osaletakse kosmosehangetes tihti prestiiži eesmärgil.
Iisraelil on mõjuvõimsaid sõpru.
Kas meil on tõesti vaja arendada orbiidile saatmisvalmidust
ja maksta see kõik oma eelarvest,
või on tegemist rahvusliku uhkusega?
- Rahvuslik uhkus pole ju halb!
Peame säilitama oma iseseisvuse.
Iisrael ei saa sõltuda teisest riigist,
kes saadaks orbiidile kaitseotstarbelised satelliidid.
Hetkel on poliitiline olukord hea,
kuid me ei tea, mida tulevik toob.
Seepärast tahame säilitada oma võime satelliite orbiidile saata.
- Minu meelest on hämmastav, et USA ja Venemaa kõrval
suudab Iisrael kõik ise teha. Seda ei suuda just paljud riigid.
- Vähem kui kümnel riigil on kosmoseautonoomia.
- Kõigil kolmel alal:
orbiidile saatmises, satelliidis ja satelliidi sisemises tehnikas.
- Niisiis vaid kümnel riigil on Iisraeliga sarnased valmidused.
- Ei, vaid 10 riiki suudavad valmistada omad satelliidid,
kuid näiteks Iraani või Põhja-Korea satelliidid
pole kvaliteedilt võrdsed Iisraeli, Prantsusmaa või Itaalia omadega.
- Kas ilma nende valmidusteta riigid kasutavad Iisraeli valmidusi?
- Müüme satelliittooteid kahes valdkonnas,
millest üks on side.
Iisraeli sidesatelliite kasutatakse teistes riikides,
näiteks USAs.
Lisaks on meil ka kommertskaugseire ettevõte,
mis müüb Iisraeli satelliitfotosid erinevatele klientidele maailmas.
- Mati, tahaksin liikuda sõjalise vaatenurga juurde -
räägime näiteks Iraani ohust. Kas Iisraeli kosmosetehnoloogia
võiks olla alternatiiviks Iraani ründamisele?
- Ma ei oska sellele vastata.
Räägin lühidalt ajaloost.
70- ja 80-aastail räägiti sellest,
et sõjategevus kolib maa pealt kosmosesse.
USA arendas "Tähtede sõja" plaani,
millele NSVL-il oli muidugi oma alternatiiv.
Nad arendasid suuri hävitussatelliite
ja rääkisid satelliite hävitavatest laseritest.
Kosmoseprogrammide trende on huvitav jälgida.
50.-70. aastail kasutati tohutuid summasid
inimeste kosmosesse saatmiseks.
Nüüd kasutatakse palju vähem raha
inimeste kosmosesse saatmiseks lihtsalt selleks, et seda teha.
Sõjalisi programme on aga rohkem.
Esimest korda püüavad ka tsiviil- ettevõtjad viia inimesi orbiidile
ja hiljem kosmosesse.
Kaks kiireimini kasvavat valdkonda
on sõjaline suund ja tsiviilturism.
Riigid on kasutanud selleks palju vähem raha.
Ameeriklased on kärpinud oma süstikuprogrammi.
Nüüd saadavad nad neid välja Venemaa kaudu.
Valdkonnas on toimunud suuri muutusi.
Tuleviku üle võib vaid spekuleerida.
Keegi Kosmoseametist ütles Iisraeli võime suhtes näha Iraani ...
- Yitzhak Ben Israel.
- Iraan vastas, et Iisrael ei näe nii hästi Iraani.
- Me ei tea, kas neil on tassides kohvi või tee.
- Me ei tea, mis on tegelikult võimalik.
Oleme kuulnud ameeriklaste laser- ja infrapunatehnikatest,
millega võib kosmosest objekte avastada.
Tulevikusõdades kasutatakse palju sidesatelliite.
- Ka satelliitide tõrjerelvad on arenenud.
2007. a lasi Hiina välja satelliiditõrje raketi,
millega hävitati oma 800 km kõrgusel asunud vana satelliit.
Sellest tekkis palju prügi,
millest osa on kosmoses veel saja aasta pärastki.
USA suutis ära hoida oma satelliidi maandumise
elurajoonidesse.
Rakett tulistati välja mereväealuselt.
Oleme kuulnud ka kübersõjast satelliitide vastu.
Üks tundmatu riiklik tegija ründas Norra maajaama,
mis teenindas Ameerika satelliite.
Saime hiljuti teada,
et Iraan on blokeerinud Lääne sidesatelliite.
Seega me juba elame kosmosesõdade ajastul.
Sinna ei kuulu veel laserid ja kosmoselaevad,
kuid peame kaitsma oma satelliite rünnakute eest.
- Rääkisin satelliitide eksperdiga.
Ta rääkis, et signaali blokeerimine on lihtsam,
kui selle kaaperdamine.
Kas mõned riigid suudavad seda
ja ohustavad Iisraeli või Euroopat?
- Iisraeli ametnikud rääkisid avalikult meedias,
et 2006. a Liibanoni sõjas kaaperdas Iisrael mõneks minutiks
Hezbollah telekanalit vahendanud sidesatelliidi.
Iisrael lisas sellele oma propaganda.
Võime vaid spekuleerida, mis kõik on võimalik.
- Professor Sari, kuulsime äsja,
et Hiina satelliidiprügi jääb sajaks aastaks kosmosesse.
Kas on oht, et tükid võivad maa peale kukkuda?
Millised ohud on sellega seotud?
- Kõige vahetum oht on see,
et tükid võivad kokku põrgata töökorras satelliitidega.
Kosmos on avar ja peamiselt tühi,
kuid tükid tiirlevad maa ümber tohutu kiirusega
ca 8 km sekundis.
Sellise kiirusega võib millimeetrigi suurune tükk
tekitada satelliidiga kokku põrgates suurt hävingut.
Kuigi kosmos on enamjaolt tühi,
võib mõni sealne vrakk pikas perspektiivis kokkupõrkeid tekitada.
See on teaduslikult huvitav süsteem.
Planeedidki moodustuvad väikste partiklite kokkupõrgetes,
samuti nagu kosmosetolm.
Planeetide moodustudes olid kiirused nii väiksed,
et tükid kleepusid kokku põrgates teineteise külge,
ja nii kasvasid osakesed planeetideks.
Praegu on selliseid tükke asteroiditsoonis,
mis asub Marsi ja Jupiteri orbiitide vahel.
Seal on sadu tuhandeid tükke.
Mõnede läbimõõt on kilomeeter ja mõned on väiksemad.
Needki põrkuvad üksteisega kokku.
Sealgi on kiirused suured ja nad hävitavad üksteist.
Asteroiditsoon on näide sellest, mis kosmosevrakkidega juhtub:
tükid põrkavad kokku ja purustavad teineteist,
ning osa neist kukub lõpuks maha.
See on huvitav füüsika.
- Kuidas on võimalik, et pole olemas mingit kokkulepet,
mis keelustaks kosmoseprahi tekitamise?
Paljud riigid võistlevad asjade kosmosesse saatmises,
kuid vaid Shveits on teinud midagi selle koristamiseks.
Kas see muutub kunagi?
- Sellest on räägitud 15 aastat
peamiselt ÜRO Kosmoseasjadeagentuuris.
Nüüd püütakse koostada kosmose käitumisreegleid,
mille järgi maadel on kohustus oma satelliidid
pärast nende kasutamise lõpetamist eemaldada.
Selle mehhanism on siiski keeruline.
Sunduslikku tegevuspõhimõtet pole.
- Ilan Ramon oli esimene Iisraeli astronaut.
Ta hukkus 2003. aastal Columbia avariis.
Kas on oodata uusi Iisraeli astronaute?
- Lähiaegadel mitte, kuid tulevikus ehk küll.
Maailmas on hetkel vaid kaks riiki,
mis suudavad astronaute kosmosesse saata -
Venemaa ja Hiina.
USA pole seda suutnud pärast süstikuprogrammi lõpetamist 2011. a.
Selle asemik valmib selle aastakümne lõpus.
Enamik selle astronautidest saavad olema ameeriklased.
Iisraeli astronaute võib tulla,
kuid vaevalt sel kümnendil.
Mis tähendus on inimeste kosmosesse saatmisel?
Kas sellest saab mingit kasu, mida robotite saatmisest ei saa?
- Investeerimise suhtes see tingimata kasuks ei tule.
Inimeste saatmine on kallis,
kuna neid tuleb kaitsta ja nad tuleb tagasi tuua.
Robotite saatmisel võib rohkem vigu lubada.
Teaduslik kasu inimese saatmisest on aga suurem.
Uurimise osalt pole valik siiski selge.
Inimeste saatmiseks on teisigi põhjuseid.
- Kas see pole prestiiži võistlus?
Näiteks Ilan Ramoni ülesanne oli uurida Maa tolmutorme.
Seda suudavad ka satelliidid.
Kas astronaudid teevad tõesti midagi kasulikku
võin on see prestiiži taotlemine ja mingisugune show?
- See on hea küsimus, mille üle palju vaieldakse.
Mõnedes asjades on astronaudid korvamatud.
Kui uuritakse kosmosesviibimise mõjusid inimkehale,
muid alternatiive pole.
Võime kujutleda, et kauges tulevikus
läheb suurem osa rahvastikust Kuule või Marsile.
Kuidagi peab see areng algama.
See on huvitav.
Ilan Ramoni juhtum oli kohutav tragöödia.
Vahetult pärast maandumist pidi ta tulema
Bloomfieldi Muuseumi uut tiiba avama.
Ilan Ramon jättis Iisraelile
esmaklassilisuse, vapruse ja teaduse pärandi.
Tema järgi on nimetatud palju keskusi
ning tema nimel toimub palju uurimusi ja sponsorlust.
Tema mälestus on iisraellastele endiselt kasulik.
- Mainisite teaduslikku poolt,
kuid mis põhjustel astronaute veel kosmosesse saadetakse?
- Põhjused on samad, mis 60. aastail: rahvuslik uhkus ja prestiizh.
Iraan kuulutas ... - Nad saatsid ahvi kosmosesse.
- Nii nad vähemalt väitsid. - Uurisin asja hoolega.
Nad küll saatsid ahvi,
kuid kapsel ei jõudnud Maa orbiidile.
Lend kestis alla 15 minuti.
Iraan tahab jõuda oma mehitatud kosmoselennuni
aastaks 2020 või 2025.
Küsimus on endiselt rahvuslikus uhkuses.
Ka India pürgib innukalt mehitatud kosmoselennu suunas.
- See on näide sellest,
kuidas riigid võiksid oma raha tõhusamalt kasutada.
See on muidugi minu arvamus.
60. ja 70. aastail viis see NSVL-i osaliselt pankrotti.
- Mitte kosmoseprogramm ... - Lisaks muudele asjadele.
- Tõenäoliselt oli põhjuseks võidurelvastumine.
- USA muutus supervõimuks kosmoses, teaduses, tehnoloogias
ja majanduses tänu Apollo programmile.
See polnud raha raiskamine, vaid tulevikku investeerimine.
Kui mõni riik siseneb kosmoseareenile
ja ehitab oma satelliidi või osaleb ühisprojektis,
investeerib ta oma tulevikku.
- Millist ohtu kujutab Iisraelile
satelliite orbiidile saata suutev Iraan?
- Seni on Iraan saatnud üles vaid väga väikseid satelliite.
Suurim on olnud 40 kg.
Sõjalisest perspektiivist on Iraani valmidused tühised.
Kui Iraan saab tulevikus oma kasutusse
hea resolutsiooniga tõelise kaugseiresatelliidi,
võite ette kujutada, mis juhtub,
kui meie naabrid Hezbollah või Süüria neid kasutada saavad.
Sellised satelliidid näevad iga soomukit ja džiipi.
- See kõlab sama suure ohuna kui tuumaprogramm.
- See pole samatasemeline oht.
On olemas meetmeid,
millega end sellise valmiduse eest kaitsta.
- Professor Sari, mida ootate kosmoseuuringutelt
järgmise 10 aasta vältel?
- Nagu mainisin, teiste tähtede ümber on planeete.
Nende uurimine kasvab kiiresti.
Tunneme juba ca 3000 planeeti.
20 aastat tagasi ei tundnud me ühtki planeeti
väljapool oma päikesesüsteemi.
Saame nende kaudu aru oma unikaalsusest,
kuna näib, et paljud neist erinevad meie maakerast.
Mõned on sarnased,
kuid planeetide mitmekülgsus on meid üllatanud.
Teine kasvav ala on kosmoloogia,
kus uuritakse universumi algaegu
suurest paugust kuni galaktikate ja planeetide sünnini,
kogu universumi arengut alates mikroosakestest
kuni suurte objektideni.
- Härra Inbar, mida teie järgmiselt kümnelt aastalt ootate?
Väikseid satelliite arendatakse juurde.
Näeme kosmoses satelliitide formatsioone,
mis moodustab uusi struktuure.
Loodan, et arendatakse selline kanderakett,
millega orbiidile saatmine toimub lühikese hoiatusajaga.
Näiteks loodusõnnetuse puhul võiks satelliidi välja lasta tundidega,
kui hetkel kulub sellele nädalaid, kuid või isegi aastaid.
Eraettevõtjate roll kosmosealal kasvab.
Mitte üksnes kosmoseturismis,
vaid ka kulude alandamises satelliitide igapäevases kasutuses.
- Ütlesite varerm,
et USA taastab oma valmiduse kümne aastaga,
mil näeme palju rohkem USA astronaute ...
- Mitte üksnes Ameerika omi,
vaid neil on tõesti valmidus inimesi kosmosesse saata.
USA ja Hiina võivad tulevikus koostööd teha
mehitatud kosmosejaamade vallas.
Praegugi on Hiina kosmosejaamas kosmoses Hiina taikonautide rühm.
Aastaks 2020 tuleb otsustada
rahvusvahelise kosmosejaama saatus,
milles osalevad USA, Jaapan ja Venemaa.
Kas jätkatakse koostööd või ootab ees uus kosmosevõistlus.
- Kas näeme oma eluajal inimest Marsil?
- Sõltub sellest, kui hästi oma tervist hoiame.
Usun, et inimene jõuab Marsile.
Marsile jõudvad astronaudid on juba sündinud.
Nad on kindlasti alles lasteaias.
- Professor Sari, üks lause?
- Madalate kuludega projektidest mainin Iisraeli SpaceIL'i,
mis on oluline kosmoselaevade saatmiseks Kuule.
Google korraldas selleks võistluse,
kus Iisraeli SpaceIL edukalt osales.
Loodan, et nad võidavad.
- Aitäh, professor Sari ja härra Inbar!
Aitäh, Mati!
See oli huvitav teema, ja õppisin palju uut.
Aitäh vaatamast! Kohtumiseni järgmises saates!
Tõlge: Monika Jaaguri