JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
Täna räägime edasi olukorrast Süürias, Iisraelis
ja kogu Lähis-Idas.
Uudistepealkirju sirvides leidsin, et Süüria kodusõda
on muutunud palju laiemaks teemaks suurvõimude osalusel.
Esineb palju julmust ja erinevaid spekulatsioone.
Tere tulemast, Pekka! Milline on olukord täna?
Olukord on murettekitav. Kõik on endine.
Süürial on hetkel võtmepositsioon. Kõik näib tiirlevat selle ümber.
Ka suurvõimud on huvitatud Süüria strateegilisest positsioonist
ja millises suunas asjad arenevad.
See mõjutab maailma poliitikat, eelkõige aga Iisraeli olukorda.
Viimasel ajal on kõneaineks olnud keemiarelvade kasutamine
ja selle tõestamine.
Prantsusmaa ja Suurbritannia on seda uurinud ja kinnitanud.
Mida sina arvad?
Mul pole kahtlustki, et keemiarelvi on kasutatud
ja ilmselt mõlema osapoole poolt.
Araabia kevade ja ülestõusu ajal Liibüas
saatsid Liibüa mässulised
keemiarelvi ka Hamasile ja Hezbollah'le, kelle kaudu need ka al-Qaedani jõudsid.
Süürial on suur edumaa
oma tohutu keemia- ja bioloogiliste relvade arsenaliga.
Arvestades inimmasse, kes seal ametlikult tapetud on,
siis keemiarelva roll selles ulatub vaid mõne promillini.
See ei saaks olla suurvõimudele ajendiks asjadesse sekkuda.
Kui 100 sureb sariinimürgitusse ja 100 000 hukkub püssitules,
kummal neist rohkem kaalu on?
Näib, et USA sallivustasand aina tõuseb
ja Venemaa on Süüria olukorras aktiivsemalt tegutsema hakanud.
Kas kirjeldaksid veidi sariini ja miks just see gaas valiti?
Kasutatud on kaht tüüpi gaasi - sariini ja tabuuni.
Mõlemad levivad nii mürskude kui granaatide abil.
Minu teada on mõlemad surmavad juba väikestes kogustes,
tekitades liikumisvõimetust, hingamisprobleeme, ville nahal.
Üks neist mõjutab rohkem kopse, teine ründab nahka.
Genfi Konventsiooniga on keelatud igasuguste närvigaaside kasutamine.
Ometi toodetakse neid endiselt.
Viimaste hinnangute põhjal on hukkunuid üle 100 000 inimese
ja põgenike arv ületab miljoni.
Maa on ilmselt täiesti halvatud?
Jah. Põgenikke võib olla isegi 1,5 miljonit.
Neid on nii Türgis, Iraagis, Jordaanias kui Süürias endas.
Iisrael pole ühtegi vastu võtnud ega ilmselt soovigi neid.
Kuid vajaduse korral annab Iisrael arstiabi.
Pärast kaht aastat lahinguid on Süüria kaoses.
Hooned on varemeis;
infrastruktuur, teed, koolid - miski ei toimi enam korralikult.
Kõige ülesehitamine võtab aastaid,
enne kui riik suudab taas normaalselt funktsioneerida.
Ja kättemaksu mentaliteet on juurdunud mõlemas osapooles.
See on juba niigi liiga suur tragöödia.
Iisraelis on õhus tunda hirmu.
S-300 raketid on viimasel ajal kuum teema olnud.
Nende suhtes kehtib kuue aasta eest sõlmitud leping.
Milline on olukord praegu?
Minu allikate andmeil
on mingi relvalast juba Damaskusesse jõudnud,
kuid ilmselt mitte raketid.
Nende saabumine on Venemaa väitel planeeritud 2014. a kevadeks.
Saabunud on ehk tugisüsteemid, nagu transpordivahendid ja radarid.
Täisvõimsuses S-300 kompleks on kohutav relv.
Räägi sellest veidi täpsemalt.
Selle radar suudab üheaegselt jälgida ca tosinat erinevat objekti,
mis tehakse kahjutuks kas ükshaaval või grupiti.
Selle kiirus on 2500-3000 m/s, mis on kolmekordne kuuli kiirus.
Võrreldes raketi massiga, on selle lõhkepea väike.
Juba selle enda mass ja energia võib maandudes kõik hävitada.
Selle tegevusraadius on 10-150 km.
Sihtmärgile lukustumine on lõplik.
Nii et kompleks pole mõeldud vaid õhutõrjeks,
vaid seda võib kasutada ka ründerelvana.
Lugesin kuskilt, et sel on nii kaitse- kui ründeomadused.
Muidugi. Sõltub sihtmärgist. See võib sihtida ka mereobjekte.
Rakett on umbes 10 aastat vana. Seda on hiljem arendatud
ja sel on nüüd tanki-, õhu- ja laevatõrjefunktsioonid,
ja ka mitmeid muid variatsioone. See on mitmeotstarbeline.
Selle jõud peitub tema kiires radarisüsteemis,
mis suudab sihtmärgist kinni hoida, isegi kui see liigub.
See suudab hävitada isegi raskesti tabatavaid tiibrakette,
mis suudavad lennata vaid 10-20 meetri kõrgusel.
Üks S-300 versioon suudab neidki hävitada.
Iisrael on väga väike maa.
Kuidas end selliste kiiruste puhul üldse kaitsta saab?
Raketirünnakut kardab Iisrael kõige rohkem.
Rakett võib tabada sihtmärki paarikümne sekundiga.
On võimatu tõrjuda sadu korraga saabuvaid rakette,
isegi kui Iisraelil on Patriotid, Iron Dome või David's Sling.
Üks S-300 kompleks teenindab 144 raketti.
Kui pooled neist üheaegselt välja tulistatakse,
suudetakse neist tabada vaid mõned.
Samuti ei tea me, milliseid lõhkepäid kasutatakse.
Nende võimalik tavalõhkepea on juba piisavalt võimas.
Ütleme, et need saabuvad järgmisel aastal.
Kes otsustab, kas neid kasutatakse või mitte?
Venemaa, kes nad kohale toimetab.
Nende teeninduspersonal hakkab jälgima ka nende kasutust.
See on strateegiline relv ja nõuab ka USA vahelesekkumist.
Kui USA Iisraeli kaitsemehhanismis ei osaleks,
näiteks oma Patriotidega,
oleks Venemaal tohutu edumaa.
Süüria võiks nõuda, et Iisrael tagastaks Golani
või Tel Aviv hävitatakse.
See on mustand-stsenaarium, kuid see relv on tõesti võimas.
Seetõttu on vaja vasturinnet.
Iisrael on otsustanud pidada S-300 kompleksi
Süüria relvaarsenali osaks,
ükskõik, kas venelased on ise kohal või mitte.
Näib, et valmistatakse pinda globaalseks sõjaks.
Tõepoolest näib nii. Seda mõtet on raske vältida.
Vaadates Lähis-Ida olukorda,
leiame sealt shia islami telje, mis koosneb Iraanist
ja 60%st Iraagi shiitidest, Süüria alaviitidest
ja 40%st Liibanoni shiitidest ehk Hezbollah'st.
Venemaa on end nende selja taha seadnud.
Vastaspoolelt leiame Läänemaailma
ja sunni araabiariigid, muuhulgas kõik naftariigid -
Saudi Araabia, Kuwait, Bahrain, Qatar, Emiraadid,
kes toetavad mässulisi.
Ka USA on kuskil seal.
Nad ei saa otseselt sekkuda Süüria kodusõtta,
kuna kardavad korrata Iraagi sündmusi.
Teine probleem on USA pikaajalise vaenlase
al-Qaeda osalus.
Oleks veider kui USA võitleks kõrvuti al-Qaedaga
ühise vaenlase vastu.
Nii et selle olukorra ohjad võivad olla Moskva käes.
Meil on Iraan, Süüria ja Hezbollah ja need võimsad relvad.
Teisel pool on meil USA ja Iisrael.
See on korralik globaalses mastaabis konfrontatsioon.
Seda on võimatu eitada.
Sõjalise jõuna on Iisrael regioonis ületamatu.
Kui Iisraeli selg selle S-300ga vastu seina surutakse,
ei kavatse nad ilmselt end hävitada lasta.
Neil on vahendid enda kaitsmiseks: tuumarelvad, raketid
ja õhutõrjesüsteemid.
Kui peaks tekkima konflikt,
ei jää võitjaks Vene blokk.
Iisrael ei tee rahvuslikku enesetappu,
lubades tekkida olukorral, kus Iraanil oleks tuumarelv.
USA on toonud teatud relvi Jordaaniasse.
Juuni alguses toodi Jordaaniasse mõned väesalgad
ja õhutõrjeradarid,
muuhulgas ka vähemalt 1000 ekspertsõdurit,
kes moodustavad kaitseliini Jordaania piiril Süüriaga,
takistamaks Süüria mässuliste või armee võimalikke rünnakuid
Jordaania vastu.
Nad soovivad vältida rünnakuid Jordaania vastu,
kuna sealne Moslemivennaskond toetab mässulisi.
Jordaanial ja Iisraelil on kokkulepe: kui Jordaaniat peaks rünnatama,
on Netanyahu lubanud appi tulla.
Kuid Iisraeli sekkumine sõtta vihastaks araabiamaailma.
Selles kontekstis ei saa teha vähimatki liigutust,
pidades seda antud olukorras õigeks lahenduseks.
Siin on kõik on omavahel seotud.
Suurvõimudel on tavaliselt mõtteis kaks asja:
võim ja raha.
Oleme kuulnud Iisraeli uutest maagaasiväljadest.
Kuidas nafta ja energia siin Piibli valguses mängu tulevad?
Piibel on meie autoriteetne alus. On hea seda peeglina kasutada.
Hesekieli 38.-39. peatükist leiame ühe olukorra Googiga.
Venemaa otsib Iisraelist saaki.
S-300 olukorra valguses,
kuigi rakette otseselt mängus veel pole,
kasutab KGB taustaga Putin neid taktikaid selleks,
et sundida Iisraeli
laskma Venemaal osaleda oma uues gaasi- ja naftatööstuses.
Muidugi maksaksid nad kõrget osalustasu,
kuid see seoks Iisraeli sama bloki külge.
See ongi tõenäoliselt Putini plaan.
Vähemalt mina teeksin seda tema olukorras.
GAZPROM vajab hädasti, et lõunas leitud maagaas
hakkaks Euroopasse voolama nende torude kaudu.
Kui palju saab Iisrael lubada endale suuri tehinguid?
Kas see ei raskendaks asju USAga?
See on küsimus Netanyahule.
Arvan isiklikult, et Iisrael ei tee seda.
Oleks tore oma kelgu peale saada üht suurvõimu,
kes stabiliseeriks ohu põhjas.
Nad ei peaks enam kartma Türgit, Liibanoni, Hezbollah't, Süüriat
ega isegi Iraani,
kui nad ühineksid blokiga, mille eesotsas on Venemaa.
Iisraeli ja Lääne traditsioonilised sidemed
ja USA toetus muutuksid teisejärguliseks.
Mul oleks seda raske mõista,
kuigi see on ilmselt Putini mõtteist läbi käinud.
Usun, et Iisrael jääb iseseisvaks, ja müüb puurimisõigused
erinevatele rahvusvahelistele nafta- ja gaasifirmadele,
kasutades ära oma neutraalsust.
Ka rahaliselt võidavad nad nii rohkem.
Räägime veidi Iraanist.
Kas on võimalik, et Venemaa müüb S-300 rakette Iraanile,
mis lubaks Iraanil oma tuumaprogrammi lõpetada?
See tehing sõlmiti juba 4 aasta eest,
kuid seda pole ellu viidud.
See oli seotud Ida-Euroopasse mõeldud raketikilbiga.
George Bushil tekkis idee
paigutada Poolasse raketikilp Iraani vastu,
mis oleks tähendanud kilpi ka Venemaa vastu.
Seejärel raketikilbi ideest loobuti
ja vastutasuks lubas Venemaa mitte müüa Iraanile S-300 rakette.
Lepingud on ehk endiselt olemas, kuid relvi pole kohale toimetatud.
Kui Iisrael lükkab Putini pakkumise tagasi,
võib järgmiseks žantaaživahendiks olla S-300 müük Iraanile.
Sel juhul sekkuks ilmselt USA,
kuna nende huvid Iraani suhtes ühtivad Iisraeli omadega.
Iraani tuumaküsimust uurinud ÜRO eksperdid
avaldavad survet suurvõimudele,
et nood osutaksid vastupanu Iraani tuumaprogrammi lõpetamisele.
Vastab tõele. IAEA juht ütles hiljuti,
et Iraan pole järjepidevalt esitanud neile informatsiooni
oma tuumaprogrammi ulatuse kohta.
Nad jätkavad sama mängu, mida mängivad juba 10 aastat.
Nad püüavad aega võita ja venitada,
peaaegu järeleandmisi tehes, kuni neil on lõpuks tuumapomm käes.
Kahjuks see taktika töötab, kuni Lääs on selle suhtes paindlik.
Vaadates üldpilti, ja riike, kellega Iisrael silmitsi seisab,
lisades sellele sisepinged ja rahuleppe palestiinlastega,
samal ajal kui käib Süüria kodusõda,
on Netanyahul käed tööd täis.
USA välisminister Kerry käis kohal,
et anda uus tõuge läbirääkimistele palestiinlastega.
Ilmselt Obama nõusolekul oli ta valmis Iisraeli eest loobuma
Surnumere põhjaosast koos rannikuala ja sealsete kosmeetikatehastega.
Mingil põhjusel näib USA arvavat, et nad võivad otsustada,
kuidas suveräänne Iisraeli riik oma territooriumi jagama peaks.
Obama näib palestiinlaste teemat isiklikult võtvat.
Ta on andnud lubadusi, mida ta ei suuda pidada.
Nüüd püüab ta sundida Iisraeli oma tahtele alistuma,
et jõuda Palestiina riigi loomiseni.
Oleme rääkinud teistes saadetes Iisraeli sündimise ajaloost.
Ma pole leidnud, et ükski suurvõim oleks nõustunud
tunnustama Iisraeli ja kindlustama samas selle piire.
Kas usud, et see juhtub kunagi?
Hiljuti avaldatud Netanyahu vastuses Kerryle
õhutab ta USAd sundima Araabia Liigat Iisraeli riiki tunnustama.
Siis oleks läbirääkimisteks mingi alus.
Hetkel pole ei araabiariigid ega Araabia Liiga,
välja arvatud Egiptus ja Jordaania,
kokku 200 riiki, Iisraeli tunnustanud.
Neil nagu poleks läbirääkimispartnerit.
Igasuguste läbirääkimiste eelduseks on kõnelustepartneri tunnustamine,
piiride üle otsustamine saab alles pärast seda tulla.
Minu arvates peaks USA selles suunas survet avaldama,
aga arvan, et selle USA presidendi ametiajal
araabiariigid Iisraeli ei tunnusta.
Jordaanial pole valikut.
Egiptus kaalub rahuleppest taandumist Iisraeliga
ja seega ka taandumist viimase tunnustamisest.
Hamasi juht ütles vist kuskil,
et lepingut Iisraeliga ei sõlmita kunagi raha,
vaid raua ehk relvadega.
Jah. See ongi nende taktika.
Isegi kui nad lepingu sõlmivad, võivad nad alati tsiteerida Koraani,
mis anulleerib kõik tehingud mitte-islamistlike osapooltega,
kuna nood ei austa Allahit.
Need on vaid taktikastrateegiad, millega olukordi maniplueeritakse.
Nad viitavad Muhamedi enda lahingukogemustele ja tavadele.
Jõuame lõpuks sama küsimuseni,
mida maailm väga vähe mõistab,
et asi on vaimses sõjas.
Mida sina sellest arvad,
kui neid asju Piibli valguses uurid?
Olen loenguid pidades korduvalt öelnud,
et antud konflikti peamine põhjus on vaimne,
mitte sõjaline, poliitiline ega majanduslik.
Asi on Jumala plaanides, mille leiame Piiblist
ja tema vaenlastes, kes nende teostumist takistavad.
Ja Iisrael on selle kõige fookus ja töövahend.
Lõpuks on asi siiski vaimses sõjas.
See tähendab, et ei aita mingid relvad, kõned ega miski muu,
vaid peame sügavamale minema.
Jah. Kui otsime lõplikku rahulahendust,
peame vaatama 1000-aastase messiaanliku riigi
ja Jeesuse naasmise poole.
Õnneks on meil Piibli tõotused, et pärast seda tuleb rahu.
Head asjad on teel, kuid enne seda on valu ja pisarad.
Kuid seni, kuni oma saateid teeme, ei paista rahu kuskilt.
Tunneli lõpus on valgus. Jumala, mitte läheneva rongi valgus.
Sinnamaani võime uurida teisi Piibli prohveteeringuid,
mis samuti neile sündmustele viitavad.
Oleks hea, kui meie vaatajad palvetaksid Iisraeli eest,
et Jumala tahe sünniks nendes asjades
minimaalsete inimohvritega
ning kasvav valu ja kurbus võiks hoopis väheneda.
Aitäh vaatamast! Kohtumiseni järgmises saates!
Tõlge: Monika Jaaguri