JERUUSALEMMA STUUDIO
Taas on eetris Jeruusalemma Stuudio. Tere õhtust!
Elame huvitaval ajal.
Eelkõige Lähis-Idas liiguvad asjad selles suunas,
et peame küsima, kas peagi puhkeb uus sõda
või säilib siiski rahu.
Uurime alustuseks nn Araabia kevade olulisemaid liikumisi
erinevates islamimaades, Põhja-Aafrikas ja Iraanis
ning Iisraeli ümbritsevates araabiariikides.
Liikumine algas nime all Facebook'i Revolutsioon,
lääneriikides kasutusele võetud nimi, millel polnud tervikpildiga palju ühist.
Sama vähe on araabiamaades pistmist ka demokraatiapürgimustega,
sest nimetatud araabiariikides pole kunagi valitsenud
demokraatlik rezhiim, vähemalt mitte sellisena,
nagu seda Läänes mõistetakse.
Liikumine algas Tuneesiast, liikus Bahraini, käis Jeemenis,
liikus edasi Jordaaniasse, Liibüasse, Egiptusesse
ja kulmineerub hetkel Süürias.
Tervikpilt selgub alles siis, kui näeme Süüria sündmuste arengut.
Sealne kodusõda meenutav võitlus kestab juba ligi aasta.
Lahendust pole näha, kuna suurvõimud, eelkõige Venemaa ja Hiina,
toetavad Süüria praeguse valitsuse võimulejäämist.
Samas toetavad nad Iraani, kes on Süüria suurim majandus-
ja relvasponsor, kust toetus jõuab ka Hezbollah'le Liibanonis.
Võimuvahetused on juba toimunud Tuneesias ja väga veriselt Liibüas;
Egiptuses pidi võimult taanduma 30 aastat valitsenud
president Hosni Mubarak.
Tema saatus on hetkel ebaselge. Ta on juba pikalt vähki põdenud,
kuid seisab kohtu ees süüdistatuna kuritegudes,
mis võivad viia surmamõistmiseni.
Süüria olukord on huvitav.
Alles pärast selle lahenemist näeme, milliseks seis Lähis-Ida kujuneb.
Egiptuses peeti valimised.
Üle 50% häältest parlamendis sai Moslemivennaskonna partei
ja ca 25% sai veelgi radikaalsem salafistlik Al-Nour partei.
Egiptuse seadusandlust hakkab ca 75% toetusega valitsema
radikaalne islam.
Võim on endiselt visalt sõjaväelise valitsuse käes,
kes ei kipu sellest kergelt loobuma, mis on araabiamaades tüüpiline -
võimuvahetuse korral juhivad riiki sõjaväelased.
Egiptuse majandus on kriisis. See sõltub turismist,
Suessi kanali transpordist ning Lääne ja USA toetusest.
Kui nad hakkavad ellu viima oma ideoloogiat Iisraeli suhtes,
lubas USA oma majandusabi lõpetada.
See pole Egiptuse radikaale maha rahustanud.
Nad on 13-14 korda lasknud õhku Iisraeli ja Jordaaniasse
maagaasi edastava Egiptuse gaasitoru.
Sama gaasi kasutavad ka egiptlased El-Arishis ja palestiinlased Gazas.
See rõõmustab Jordaania religioosseid rühmitusi,
kes tahavad igal moel takistada Egiptuse loodusvarade jõudmist
Iisraeli kasutusse.
Moslemivennaskonna eesmärgid on ulatuslikud.
Nad pole huvitatud üksnes Egiptuse valitsemisest.
Ligi 70sse riiki levinud rühmituse, mis omab suurt mõjuvõimu Süürias,
Jordaanias, Palestiina aladel, Liibüas ja Tuneesias,
visioon on palju suurem
ja nad edenevad hoogsalt selle teostamise suunas.
Süüria võimuvahetuse korral muutuvad tunduvalt nii Iisraeli
kui kogu Lähis-Ida mõjutavad faktorid.
Viimased paarkümmend aastat suhteliselt erapooletu olnud Türgi,
mis on põhiseaduse järgi ilmalik islamiriik,
on hakanud viimaseil aastail, peaminister Erdogani valitsusajal,
liikuma radikaalsema islami suunas.
Samas on jahenenud ka suhted Iisraeliga,
mis olid aastaid üsna head.
Selle tulemusel oleme näinud laevaintsidente
ja Türgi poolt Iisraelile kehtestatud sanktsioone.
Süüria mässulisi toetavad nii Moslemivennaskond
kui teised sunni islami riigid, eelkõige Saudi Araabia,
ja ka teised Pärsia lahe riigid, kes eelistavad Assadi kukutamist.
Võimuvahetuse korral tekib järgmine telg -
Egiptuses Moslemivennaskond, Gazas vennaskonna haru Hamas;
Jordaaniaski üritati võimvahetust, kuid kuningas uuendas vaid valitsust;
ja liikumine jätkub Süürias.
Kui Süüria tuleb võimule 60%-line sunni enamus,
levib telg põhja poole, kus Türgi ja Moslemivennaskonna sidemed
on üha lähedasemad.
Asju Iisraeli seisukohalt vaadates tuleb meenutada sunni islami
ja eelkõige Moslemivennaskonna eesmärke.
Nad on selgelt ja korduvalt oma tippjuhtide kaudu kuulutanud,
et kavatsevad sobival ajal revideerida rahulepingut Iisraeliga.
See tähendab lepingu tühistamist, mis vihjab järgmisele sõjale.
Oletame, et Assad jääb võimule. Taas on olukord huvitav.
Assadi valitsust toetavad majanduslikel huvidel
nii Hiina kui Venemaa.
Taustal tegutseb Iraan, Pärsia lahe tülinorijariik,
kes arendab hetkel tuumarelva. Sellest räägime tulevastes saadetes.
Kui Iraan suudab säilitada suhted Assadi võimuga, tekib telg,
kus domineerib shiia islam, mida esindab ka Iraan.
60% selle toetajaist pärineb Iraagist,
endisest Saddam Husseini rezhiimist.
Süürias valitsev alaviitide vähemusrühm,
kes ei kuulu ei sunni ega shiia islami alla,
hoiab tugevalt Iraani poole.
Siit jätkub telg lääne suunas Liibanoni,
kus võimutseb terrorirühmitus Hezbollah
ja 40% riigi rahvastikust on shiia moslemid.
Selline võimuaksel suudaks kontrollida tohutuid naftaressursse,
mis on nende majanduslik eesmärk.
Vaimne eesmärk on samuti selge - juudiriigi kaotamine maailmakaardilt.
Kumb tahes rühmitus Lähis-Idas ka võimule ei tuleks,
on olukord juudiriigi seisukohast ühtmoodi sünge.
Mingil ajahetkel püütakse juudiriiki igal juhul hävitada.
Seda on Iraani juhtkond väljendanud äärmiselt otsekoheselt.
Hiljutistel parlamendivalimistel sai president Ahmadinejadi partei lüüa -
toetusprotsent langes 40lt 25le.
Võimutelg kaldus tugevalt radikaalse usupartei kasuks,
mida juhib riigi ülim usujuht imaam Ali Khamenei,
kes tegi veebruaris valimiskampaania käigus
mitmeid avaldusi.
Neis ilmnenud välispoliitilised sihid on äärmiselt kõnekad:
"Tapke kõik juudid!" ja "Kaotage Lähis-Idast sionistlik vähkkasvaja."
Tema sõjalis-poliitiline nõunik Alireza Forghani kirjutas oma blogis,
et Iraanil on kõrini sionistliku riigi pidevatest rünnakuähvardustest
oma tuumarajatiste vastu.
Seetõttu tunnevad nad õigustust Iisraeli ennetavalt rünnata.
Iisraeli hävitamiseks on neil vaja vaid 9 minutit.
Sellised olid Iraani valimiskampaania teemad.
Iisraeli seisukohalt on olukord murettekitav.
Kuigi nad on sellega harjunud, sunnib antud elementide rõhutamine
valimisavaldustes mõtlema tõsisemalt oma julgeolekule.
Nemadki kogevad antud väidete põhjal õigust tegutseda, isegi sõjaliselt.
Iraani eesmärgid on siiski ulatuslikumad,
nagu islamimaailmal tavaliselt, olgu nad siis sunnid või shiiad.
Nende tulevikuunistuseks on luua kalifaat,
kuhu kuuluksid kõik Lähis-Ida riigid ja seejärel alistataks
islami võimu alla ka kõik Lääneriigid.
Selle terviku esimeseks takistuseks on väike demokraatlik Iisrael,
kes pole nõustunud demokraatiast loobuma
ja funktsioneerib äärmiselt hästi.
Iraani ja teiste Lähis-Ida riikide esimene eesmärk kalifaadi
ja islami levitamiseks on Iisraeli vallutamine.
Valitsegu seda Palestiina või mõni teine islamirühmitus,
peamine on, et piirkonnas poleks juudiriiki
ehk mitteislamistlikku riiki.
See on Iraani kaugem eesmärk.
Samal ajal tahetakse kontrollida piirkonna tohutuid naftateid
ja -ressursse.
Iraani mõjualasse kuulub Hormuzi väin,
Pärsia lahelt Omaani lahte suunduv naftatee.
Iraan sõlmis Saudi Araabia edelanurgas asuva Jeemeniga lepingu
ühe saare rentimise kohta Bab el-Mandeb'i väinas,
mis viib Punasest merest Adeni lahte.
Nii suudaksid nad kontrollida kaht maailma suurimat naftateed.
60% Jeemeni rahvastikust on shiiidid,
mistõttu neil on Iraaniga tugevad vaimsed sidemed.
Lähis-Ida ja eelkõige teised Pärsia lahe riigid
peavad suurimaks ohuks oma julgeolekule Iraani,
mitte Iisraeli.
Iraanist lähtuv vaimne oht on eelkõige suunatud
sunni rahvastiku vastu, mistõttu satuvad tule alla Kuveit,
Bahrein, Qatar, Saudi Araabia, Ühendemiraadid ja Omaan.
Shiiad moodustavad Saudi rahvastikust ca 15-20%,
ja neid rõhutakse pidevalt. Iraan tahab olukorda muuta.
Lähis-Ida olukord on äärmiselt keeruline.
Jälgime ka arenguid USA-s, mille presidendivalimised
mõjutavad samuti asjade kulgu ja seda,
kas Iisrael ründab Iraani üksi või tehakse seda koos.
Vastuseid nii suurtele küsimustele ei leia lihtsalt.
Paljugi sõltub sellest, kas Iraani uus valitsus
hakkab taas taktikamänge mängima - kas riiki lubatakse IAEA esindajad,
millega võidetakse aega ja hoitakse ehk ära
ka Iisraeli võimalik rünnak.
Iisrael on siiski pädev Iraani probleemiga tegelema,
vajadusel ka üksi. Seda teab ka Iraan.
Sellest tulenevad ka taktikamängud - diplomaatiale ja sanktsioonidele
püütakse aega anda, mis pikendaks samas aega
tuumarelva ehitamiseks.
Naaseme nende teemade juurde, kui olen taas Jeruusalemma Stuudios.
Seniks, jääge meie kanalile! Shalom!
Tõlge: Monika Jaaguri