JERUUSALEMMA STUUDIO
Tere tulemast saatesse!
Räägime täna Iisraeli naabrite revolutsioonidest.
Lääneriigid ootavad, et Araabia kevade ülestõusud
viivad demokraatiani, mis tooks Lähis-Idasse püsiva rahu.
Meie külaliseks on Jeruusalemma Heebrea Ülikooli professor,
76-aastane Raphael Israeli, islamimaade poliitika ekspert,
kes endiselt aktiivselt nii Iisraelis kui välismaal loenguid annab.
Ta on kirjutanud äärmusislamismist raamatuid ja mitmeid teadusartikleid.
- Shalom, professor Raphael Israeli! Tere tulemast saatesse!
- Aitäh!
- Hetkel näib, et islamimaailm kutsub välja kogu maailma.
Oled teinud pika akadeemilise karjääri islamimaailma uurijana.
Täna räägitakse palju islamistlikust demokraatiast.
Kas see on üldse olemas?
- Sellele võiks läheneda mitmel moel.
Näiteks Türgis tuli tõeliselt islamistlik partei
demokraatlikult võimule.
Vastasel juhul poleks see võimule pääsenudki.
Nad said häälteenamuse oma islamistliku programmiga.
Kuid võimule pääsedes püüdsid nad kohe piirata
näiteks kodanikuõigusi.
45-50 Türgi reporterit on vangistatud,
kuna nad kritiseerisid valitsust.
See ei ole demokraatia.
Demokraatia ei tähenda üksnes valimisi, vaid ka kodanikuõigusi.
Araabiamaade demokraatias esineb niisiis mõningaid probleeme.
Üldjoontes ütleksin,
et moslemimaailmast demokraatia otsimine
on otsekui pime mees otsiks pimedas ruumis musta kassi,
keda seal pole.
Seda pole mõtet otsida.
Araabia- või moslemimaailmast demokraatia otsimine on mõttetu.
- Kas see tähendab, et islamimaailmast ja araabiamaadest
pole mõtet otsida Lääne demokraatiat?
- Jah. Islamimaadest üldiselt.
Türgi ja Iraan ei ole araabiamaad, kuid nad on mõlemad islamimaad.
Mõlemas kasutatakse valitsusse pääsemiseks demokraatiat,
kuid võimule päästes, ja sama võib juhtuda ka Egiptuses,
hakatakse kodanikuõigusi piirama,
et valitseda rahvast oma nägemuse kohaselt.
Demokraatiat kasutatakse vaid võimule pääsemise vahendina.
Võimule päästes unustatakse demokraatia.
Islamimaade põhimõte on: üks mees, üks hääl, üks kord.
- Egiptus on hea näide.
Islamistlikud parteid said seal 70% häältest.
Kas Süürias läheb samuti?
Mis juhtub Egiptuses ja Süürias?
- Viimasel ajal on toimunud valimised kahes riigis -
Marokos ja Tuneesias, mõlemad Põhja-Aafrikas.
Islamistlikud parteid said häälteenamuse.
Ka Egiptuses olid valimised ja nad said 70% häältest,
mis jagunesid kaheks -
50% Moslemivennaskonnale, vanale moslemiparteile,
mida Mubarak pikalt rõhus ja mis nüüd revanši saab,
ja teine, 25% häältest saanud osa,
on veelgi radikaalsem salafistlik liikumine,
mis tahab kohe islamiseadused kehtestada.
Kui nad saaksid, tühistaksid nad demokraatia nüüd ja kohe.
Nad rajaksid islamistliku valitsuse.
Moslemivennaskond on kogemustest õppinud.
Nad ei taha rahvast hirmutada.
Seepärast ütlevad nad: "Me oleme demokraatlikud,
me ei sunni kedagi islamiseadusi järgima."
Kardan, et Süürias ja teistes araabiamaades,
nagu Jeemenis, kus valimised alles ees seisavad,
on tulemused samasugused.
Nendes maades on mitmesuguseid parteisid,
kuid Moslemivennaskond on ainus, kes on organiseerunud
ja oma poliitilisele programmile piisavalt pühendunud,
et oma eesmärki saavutada.
Seetõttu on oodata, et nad võidavad kõikjal.
- Mida see Iisraeli jaoks tähendab?
- See on Iisraeli jaoks raske dilemma.
Et Iisraeli piiridel valitseks vähemalt mingisugune rahu,
peaksid nende maade ebaseaduslikud diktaatorid
Iisraeliga rahu sõlmima.
Kui Iisrael sõlmis 20-30 aasta eest diktaatoriga rahu,
säilis rahu nii kaua, kuni diktaator võimul püsis.
Kuid niipea, kui neis maades valitseb mingisugune rahvavõim,
kus on moslemiparteisid,-
nad kas peatavad rahuprotsessi täielikult,
või vähemalt nõrgestavad seda ja muudavad selle vastavaks
araablaste ja moslemite huvidele ja Iisraelile kahjulikuks.
Iisrael on nüüd silmitsi selle raske dilemmaga.
- Räägime nüüd islamist endast.
Kas nende riikide rahvas usub tõesti,
et saab religiooni abil tööd ja leiba?
- Iraanis prooviti seda ja see ebaõnnetus.
Iraani rahvale lubati, et lahenduseks on islam.
"Valige islam, siis näete!"
Nad proovisid islamit.
Šahhi valitsus ei olnud eriliselt hea,
see oli halb ja korrumpeerunud.
Valik ei olnud hea ja halva vahel, see oleks lihtne.
Valik oli halva ja veel halvema vahel.
Valitsus oli halb, nad korraldasid revolutsiooni
ja saavutasid mullade valitsuse.
Egiptuses oli neil jällegi Mubaraki valitsus, mis oli ka halb.
Nüüd saavad nad islamistliku valitsuse.
Riigi majandus on täiesti segamini.
Rahvast õhutatakse võitlema Iisraeli vastu,
mis olevat ainus lahendus nende probleemidele.
- Need stsenaariumid kõlavad hirmutavalt ja pessimistlikult.
Kas näed selles arengus midagi positiivset?
- Minu meelest ei peaks poliitikas olema optimist või pessimist.
Tuleb olla realist.
Tuleb kaaluda kõiki olukorra pooli
ja teha sellest järeldused, mida on võimalik teha.
Tahan olla realist,
kuna oleme vastamisi nii mitme moslemiliikumisega,
ja kui nende juhid ütlevad,
et rahulepingut Iisraeliga tuleb revideerida,
ja samad liikumised rõõmustasid, kui Iisraeli saatkond Kairos
põletati mõne kuu eest takistamatult maha
ja Iisraeli suubuv gaasijuhe lasti mullu 8-9 korda õhku,
tähendab see, et sellest ei hoolita, muidu valvataks seda paremini.
See kõik näitab, et me ei liigu heas suunas.
See on leebelt öeldud.
- Iisraelis jälgitakse hoolega USA tegevust
ja Lähis-Ida poliitikat.
Kuidas USA-l on sinu meelest õnnestunud Lähis-Ida rahu edendada?
- USA-l on õnnestunud Obama juhtimisel
suurepäraselt kõik vead teha.
Juba president Bush kaotas oma ametiaja lõpus ohjad.
Kuna ta enam ei kandideerinud, jättis ta asjad Obama lahendada.
Ja Obama, selle asemel, et võidelda, vastu seista, veenda
ja vajadusel survet avaldada,
väitis end harrastavat kokkuleppepoliitikat.
Ta on praktiseerinud seda nüüd Iraaniga 3 aastat.
Nüüd on temalgi sama kriis,
kuna Iraan ei hooli vähimatki sellest,
milles Obama tahab kokku leppida.
See tähendab tõsist ebaõnnestumist.
Teine hea näide on Süüria.
President Bush piiras Süüria ümber.
Bush sundis Assadi väed Liibanonist välja viima.
Ta korraldas Assad'ile diplomaatilise blokaadi.
Assad sattus isolatsiooni.
Seejärel tuli Obama ja tema kokkulepped.
Obama saatis suursaadiku tagasi Damaskusesse.
Ta lasi Assadil uuesti Liibanoni infiltreeruda
ja araabiamaailmas uuesti mõjuvõimu haarata.
Kolm aastat hiljem püüab Obama oma tegusid tühistada -
kutsuda Damaskusest tagasi suursaadikut,
nõuab Assadi loobumist võimust, ja nii edasi.
See tähendab, et ta möönab oma poliitika ebaõnnestumist.
Kas see võib veel selgem olla?
Kogu Obama Lähis-Ida poliitika on häbiväärselt nurjunud.
- Kolme islamiriigi vahel näib tekkivat võimuvõitlus.
Egiptus, Türgi ja Iraan tunduvad omavahel võistlevat.
Kes neist saavutab regioonis hegemoonia?
- Keegi ei tea.
Minu meelest on Egiptuse seis halb seoses nende vaesusega.
Nad ei suuda toita oma tohutut rahvastikku.
Olukord halveneb lähiajal,
kui lõppevad välismaised rahavarud ja nad ei suuda enam toitu osta.
Eelkõige seetõttu, et USA on ähvardanud lõpetada
oma rahulepinguga seotud 1,3 miljardi USD suuruse toe
Egiptusele.
USA Kongress on ähvardanud, et kui rahulepingut muudetakse
või see tühistatakse, lõppeb ka toetus.
Egiptus on selles mõttes halvas seisus.
Türgi armee on ehk Lähis-Ida tugevaim.
See on hetkel veel NATO liikmesriik.
See on hea positsioon.
Kuid Türgi pole araabiamaa, ja ma ei ole kindel,
kuidas araablased suhtuksid uude Ottomani impeeriumisse.
Räägitakse uusottomanismist.
Araablased ei aktsepteeri võõrast võimu kergelt.
Kolmas võistleja on Iraan.
Seal valitseb šiia islam.
Moslemimaailm jaguneb sunni enamuse ja šiia vähemuse vahel.
Seepärast pole Iraani seis hea.
Sellest kõigest võib järeldada,
et Türgi on oma mõjuvõimu laiendamiseks parimas seisus,
kuigi asjade arengus on ka Türgile kahjulikke faktoreid.
Eelkõige islamistliku liikumise tõttu
ja NATO'st võõrandumise pärast, mida võib juba näha.
Lisaks on Euroopa vastu Türgi liitumisele Euroopaga,
kuna nad teavad selle hinda.
Hetkel elab EL-is 450 miljonit inimest.
Moslemeid on 5-6% rahvastikust, ca 22 miljonit.
Kui liituks ka Türgi, oleks EL-is 550 miljonit inimest,
kellest 21% oleks moslemid.
See oleks hoopis teistsugune Euroopa.
Euroopas võib paari põlvkonnaga islamiseeruda.
- Kas võimuvõitlus aitab Iisraeli?
- Ei, võitlus ei tule kunagi Iisraelile kasuks.
Otsustavaks saavad teiste maailma riikide võimalused.
Kui moslemid tahavad näiteks
lõpetada rahulepingu Iisraeliga ja USA jääb kindlaks,
vabariiklaste president võib seda otsutada,
siis võib USA võim takistada moslemiriikidel
Iisraeli otseselt kahjustada.
Kui võimule tuleb Obama taoline president,
tunnen tuleviku suhtes muret.
- Kas sinu meelest on olemas mingi võti
rahuprotsessi jätkumiseks Lähis-Idas?
- Minu meelest pole rahuprotsessi kunagi olnudki.
Kui see algas ja sellega uhkustati, ütlesin: "Oodake,
lõpuks pääseb võimule Moslemivennaskond."
Mind peeti hulluks.
Nüüd, kui faktid on meie ees,
näeme, millisesse plindrisse oleme sattunud.
- Aitäh saates osalemast!
Aitäh teilegi, head vaatajad!
Kohtumiseni Jeruusalemma Stuudios järgmisel nädalal!
Tõlge: Monika Jaaguri