ISRAELS BERG
Välkommen med på en gemensam böneresa till Israels berg.
I denna programserie ber vi för Samariens pågående jubelår -
och för de norra stammarnas, Efraims, återkomst.
Led Du oss, Jesus, på vår resa.
Detta är ett mycket speciellt år. I Bibeln innebär jubelåret -
att israelerna får återvända till sin arvejord.
Jubelåret är också en tid för inre befrielse och helande.
Och enligt jubelårsprofetian i Jesaja inleds återkomsten till arvejorden -
med ett inre helande.
Tidigare under dessa böneresor bad vi om förlåtelse -
för de synder som ledde till att de norra stammarna förvisades härifrån.
Jesu blod har nu sonat dessa synder -
och folkets väg tillbaka är öppen i Anden.
De begångna synderna har dock satt sina spår i folket -
därför är nu tiden inne att enligt jubelårslöftet i Jesaja be att -
att Jesus befriar fångar och helar förkrossade hjärtan.
Det som synden främst förstör är förhållandet till Gud som Far.
Vi börjar där i dag, för det är grunden till all befrielse och allt helande.
Vi reser för att be till den gamla byn Sereda -
som Nordriket Israels första kung, Jerobeam, var bördig från.
Under resan talar vi mera om vad det egentligen är fråga om.
Kungariket Israel splittrades omedelbart efter kung Salomos död.
Israels tio norra stammar godtog inte kungen som var av Juda släkt -
utan grundade en egen stat, som började kallas Israel.
Överhuvud för Israel blev Jerobeam, enligt ett ord av profeten Ahia.
Jerobeam var Salomos tjänare.
Under Jerobeam började saker och ting snabbt gå utför i Israel.
Kan du, Mia, berätta var vi nu är?
Vi började köra västerut, och vände av från huvudvägen -
in på denna väg söderut.
I denna korsning vände vi senast till byn Peduel, men nu kör vi rakt.
Under de senaste två åren här har byggts mycket nytt.
Varför gick saker och ting fel under Jerobeam?
Jerobeam blev kung över Israel efter att ha varit kungens tjänare, inte barn.
Dessutom säger Bibeln att Jerobeam var faderlös.
Han hade inte lärt sig lita på en faders omsorg -
utan han måste stå på benen i egen kraft och egna gärningar.
Bibeln berättar att han var känd för att göra det.
I Kon 11:28 Jerobeam var en duglig man, -
och då Salomo såg att den unge mannen var driftig i sitt arbete, -
satte han honom över allt det arbete som Josefs hus hade att utföra.
Jerobeam var alltså en god tjänare.
Men då han blev kung kunde han inte, som David, lita på Gud som sin Far.
Han var hänvisad till sig själv, och mycket otrygg.
Kan du, Mia, berätta var vi nu är?
Vi är nu i floden Shilos dalgång.
På somrarna är denna fåra torr.
Men efter hårda regn på vintern stiger vattenytan ibland så högt -
att ån flyter över vägen här, och ibland är vägen avstängd på grund av det.
Vad hände Efraim under den självtillräckliga Jerobeam?
Eftersom Jerobeam inte kände Gud som sin Far -
slutade det med att han, enligt modell från Egypten -
gjorde en staty av en guldkalv till sin Gud.
Så här sa han om den: -
Se, här är din Gud, Israel, han som har fört dig upp ur Egyptens land.
I Kon 12:28
Jerobeam kunde alltså inte erbjuda Efraim en Far, -
endast ett surrogat gjort av människohand.
Nu lämnar vi bilen här.
Vi promenerar till fots härifrån ett litet stycke till dagens böneplats.
Hur förhöll sig Efraim till det att Jerobeam bytte ut -
livet med Fadern mot kalvar, tillverkade av människor?
Det dög åt folket.
Hela Nordriket Israel övergav Gud som Fader -
och vände sig bort från Honom.
Efraim beslöt att klara sig på egen hand -
och ersatte barnaskapet med faderslöshet.
Gud talar om sin vånda över detta genom profeten Hosea: -
Ändå var det jag som lärde Efraim att gå -
och som tog dem upp i mina armar.
Men de förstod inte att jag ville hela dem.
Med lena band drog jag dem, -
med kärlekens band, -
jag var för dem lik en som lättar oket över deras nackar, -
jag böjde mig ner till dem och gav dem mat.
De skall inte få vända tillbaka till Egyptens land -
utan Assur skall bli deras kung, -
eftersom de vägrade att omvända sig. Hos 11:3-5
Efraim vände inte tillbaka till Gud Fadern -
ens då han förvisades till Assur.
Därifrån splittrades han ytterligare till andra länder och försvann.
Först nu är tiden alltså inne -
att Efraim till sist vänder om tillbaka till Fadern.
Nu är vi framme vid dagens böneplats.
Kan du, Jyrki, berätta vad detta egentligen är för plats?
Här låg en gång Jerobeams hemstad, Sereda. Han var av Efraims stam.
Man vet inte med säkerhet exakt var staden låg, -
men här nära i dalen finns en källa med samma namn.
Härifrån kan vi se en mycket underlig väg.
För byarna Beit Aryeh och Ofarim har man nämligen från Tel Aviv -
byggt en bra ny väg.
Den bredare vägen till höger är till för trafik -
och den smalare vägen är en skyddsväg -
bredvid vilken det i något skede skulle byggas en skyddsmur.
Denna ca 4 km långa väg byggdes för tio år sedan.
Av politiska skäl har den dock ännu inte nått byarna -
även om den ritats in på en del kartor.
Vi gick till böneplatsen längs denna halvfärdiga väg -
och där vi står nu syns ännu mera att gräva ut.
Vägen är alltså klar, men förbindelsen är bruten.
Det är en bra illustration på brist på barnaskap.
Hos Gud Fadern är allting redo -
men förbindelsen till det överflödande livet är inte förenad.
Gud har dock ända från början menat att människorna -
ska stå i ett barnaskapsförhållande till Honom.
Paulus skriver i början av Efesierbrevet: -
Han har utvalt oss i honom före världens skapelse -
till att vara heliga och fläckfria inför honom.
I kärlek har han förutbestämt oss till barnaskap hos honom -
genom Jesus Kristus, efter sin goda viljas beslut ... Ef 1:4-5
Gud talade om detta barnaskap även till Israels folk.
På vägen från Egypten sa Han genom Mose: -
Ni är Herrens, er Guds, barn. 5 Mos 14:1
Israel förlorade dock denna relation till Fadern -
och hundratals år senare uttryckte Gud sin sorg genom Jeremia: -
Jag sade: "Vilken plats skall jag inte låta dig få bland barnen, -
och vilket ljuvligt land skall jag inte ge dig, -
den allra härligaste arvedel bland folken."
Och jag sade: "Då skall ni kalla mig fader
och inte mer vända er bort från mig."
Men som när en hustru är otrogen mot sin man, -
så har ni, Israels hus, varit otrogna mot mig, säger Herren. Jer 3:19-20
Originaltexten säger att Gud längtar efter att israelerna -
ska kalla Honom "Min Far". På hebreiska "Avi".
I dagens judendom kallas Gud dock oftast HaShem, helt enkelt Namnet.
Det vittnar om att förhållandet till Gud är avlägset.
För religioner är det typiskt med en sådan tro på en fjärran Gud.
I en del religioner kallas Gud till och med för Far, men även i sådana fall -
hänvisar faderskapet mera till en Skapare och Upphovsman -
än till ett nära förhållande till barnen.
Kung David hade en annan relation till Gud.
Han kallade Gud för sin egen far.
Gud gladde sig över det, så som en far gläder sig -
när det egna barnet för första gången börjar kalla honom för pappa.
Gud sa om David: -
Han ska ropa till mig: "Du är min Far, -
min Gud och min frälsnings klippa!" Ps 89:27
Det är en sådan relation Gud vill ha.
Han längtar efter att även för oss få vara: "Min Far".
Även Jesus talade om Gud som sin egen Far.
Han visste också hur innerligt Fadern längtar efter sitt barn.
Han talade om det i Lukas 15, i berättelsen om den förlorade sonen.
Det är samtidigt en berättelse om Efraims återkomst till Fadern, -
så som det står i Jeremia 31.
Gråtande skall de komma, men jag skall leda dem -
där de går bedjande fram.
Jag skall föra dem till vattenbäckar på en jämn väg -
där de inte skall stappla.
Ty jag är en fader för Israel, och Efraim är min förstfödde son. Jer 31:9
Den förlorade sonen handlar om att komma tillbaka till barnaskapet.
Om Efraims återvändande till barna- skap hos Gud talar också Hosea: -
Och det skall ske att på den plats där det sades till dem: -
"Ni är inte mitt folk", -
skall det sägas till dem: "Ni är den levande Gudens barn". Hos 1:10
Efraims återkomst till landet för- knippas med att på nytt bli Guds barn.
Gud själv proklamerar för honom hans identitet som barn.
Men det är inte endast Efraim som hamnat ur barnaskapet hos Gud.
Då han talade om att förhärliga Gud -
berättar Paulus i Romarbrevets nionde kapitel -
att detta samma löfte om återvändande till barnaskap hos Gud -
gäller också andra folk som förlorat Gud.
Till att vara sådana har han kallat oss, -
inte bara från judarna utan också från hednafolken.
Så säger han genom Hosea: -
"De som inte var mitt folk ska jag kalla mitt folk, -
och den oälskade ska jag kalla min älskade.
Och på platsen där det sades till dem: -
'Ni är inte mitt folk', -
ska de kallas den levande Gudens barn." Rom 9:24-26
Återkomsten till barnaskap hos Gud, både då det gäller Efraim och andra -
sker endast genom Jesus.
Jesus sa: -
Ingen kommer till Fadern utom genom mig. Joh 14:6
Därför är Jesus den -
som kan återföra människan till det förhållande som barn hos Gud -
som människan har förlorat. Johannes skriver: -
Men åt alla som tog emot honom -
gav han rätten att bli Guds barn, -
åt dem som tror på hans namn. Joh 1:12
Låt oss be tillsammans för Efraim -
att han genom Jesus skulle finna vägen tillbaka till Gud Fadern.
Tack Far, att från Din sida är allting redo.
Vänd Far, Efraims hjärta till Din Son, Jesus, -
så han kan få återvända till Dig och till att vara Ditt barn.
Tack Far, för att Du redan springer emot din son -
redo att ta honom i famn och kyssa honom ömt.
Befria, Far, Efraim och mig ur fiendens lögner -
som har stulit det fullkomliga barnaskapet hos Gud -
och gett fel bild av Dig som Far.
Led oss tillbaka till sanningen.
Kom Jesus och avlägsna även ur mitt hjärta alla underliga stenhögar -
som har hindrat mig att stiga in i det barnaskap -
och det liv i överflöd som Du ämnat för alla Dina egna.
Låt, Jesus, Efraim och mig se genom Ditt liv -
vad det innebär att vara Guds barn.
Hela Ditt folks tankar om vad "Far" betyder.
Vår identitet som Guds barn är väsentlig för hur vi tänker och lever.
Också själafienden vet det.
Därför försöker han på allt sätt ogiltiggöra och förvränga -
vilka vi är i förhållande till Gud.
Gud däremot vill befästa och uppmuntra oss som Hans barn.
Också Jesus behövde att Fadern bekräftade Hans identitet som Son.
Matteus berättar att i samband med Jesu dop -
uppmuntrade Fadern själv Jesus genom att säga: -
Han är min älskade Son. I honom har jag min glädje. Matt 3:17
Men omedelbart därefter utsattes Jesu identitet för prövning.
Matteus berättar: -
Då kom frestaren fram och sade till honom: -
"Om du är Guds Son, -
så befall att de här stenarna blir bröd. Matt 4:3
Frestaren började alltså med att ifrågasätta -
om Jesus verkligen var Guds Son.
Ifrågasättandet riktade sig alltså inte främst mot vad Jesus kunde göra -
utan mot förhållandet mellan Fadern och Sonen.
Även följande frestelse inleddes med samma ord: -
"Om du är Guds Son..."
Frestaren försökte få Jesus att moti- vera sin ställning som Faderns Son -
genom sina egna gärningar.
Samma teknik har själafienden använt på Guds barn -
otaliga gånger även efter det.
Han försöker få oss att tvivla på vår ställning som Guds barn -
och försöker få oss att bevisa den genom våra gärningar.
Om vår identitet bygger det minsta på våra egna gärningar -
bygger den på ohållbar grund -
för då är den inte ett barns utan en slavs identitet.
Vår identitet som Guds barn kan endast bygga på -
Faderns kärlek och den Helige Ande.
Alla som drivs av Guds Ande är Guds barn.
Ni har inte fått slaveriets ande så att ni på nytt måste leva i fruktan.
Nej, ni har fått barnaskapets Ande, -
och i honom ropar vi: "Abba ! Far!"
Anden själv vittnar med vår ande -
att vi är Guds barn. Rom 8:14-16
Jesus segrade i denna identitetsprövning -
och kan därför leda också oss segrande igenom.
Låt oss nu be för Efraim och för oss själva -
ett Guds barns identitet som bygger på Gud Ord och Andens vittnesbörd.
Tack, Far, att Du gett Din Ande efter Din Son Jesus, till alla Dina barn.
Var än Efraim befinner sig nu, fyll honom med Din Ande -
så att han kan börja ropa till Dig som sin Far.
Befria också mig att av hela mitt hjärta ropa "Abba, Far", -
och förstärk min tillit till Dig.
Befria mig att glädja mig över Dig liksom ett barn gläder sig över sin far
så att jag inte endast skulle kalla Dig Far -
utan skulle leva som Ditt barn av hela mitt hjärta.
Tack, Far, att Du innan jordens grund var lagd -
beslutat att göra dem som tror på Jesus till Dina barn.
Befria mig och Efraim till en full glädje över -
vilka vi är som Dina barn.
Alla som tagit emot tron på Jesus och fått den Helige Ande -
har fått en ställning som Guds barn.
En annan sak är sedan, om Guds barn tillägnar sig denna sin identitet -
och lever enligt den, eller ännu enligt denna världens tankesätt.
Då den förlorade sonen återvände hem -
var hans identitet och självkänsla som Faderns barn mycket trasig. Han sa: -
Far, jag har syndat mot himlen och inför dig.
Jag är inte längre värd att kallas din son.
Låt mig få bli som en av dina arbetare. Luk 15:18-19
Den förlorade sonen försökte alltså återvända till fadern -
med en tjänares identitet.
Men fadern började inte ens diskutera ett sådant alternativ.
Fadern vill inte ha tjänare, utan barn.
Men fadern sade till sina tjänare: -
Skynda er! Ta fram den finaste dräkten och klä honom, -
och sätt en ring på hans finger och skor på hans fötter.
Och hämta gödkalven och slakta den. Nu ska vi äta och fira, -
för min son var död men har fått liv igen, -
han var förlorad men är återfunnen. Luk 15:22-24
En nödvändig grund för att hjärtat ska bli befriat och helat -
är att identiteten blir helad.
Människans enda rätta identitet är den som Guds barn.
Identiteten blir verkligt helad endast i en relation med Gud -
genom ett möte med Gud Faderns kärlek.
I den kärleken smälter skuld och skam bort -
över allt det som inte borde höra till ett Guds barns liv.
Faderns kärlek och Jesu kors -
räcker till för att hela allt det som synden förstört -
i Efraims och i vårt liv.
I den förlorade sonens hemkomst förverkligas jubelårets -
befrielse och helande.
Stolthet, självförsörjning och oberoende av Gud -
förbyts i ödmjukhet, beroende och tillit.
Den faderlösa och slaviska anden förvandlas till en barnaskapets ande.
Det betyder fest.
Om denna fest, som Jesus kommer med, profeterade Jesaja: -
Herrens, Herrens Ande är över mig, -
ty Herren har smort mig till att predika glädjens budskap för de ödmjuka.
Han har sänt mig att förbinda dem som har ett förkrossat hjärta, -
att ropa ut frihet för de fångna och befrielse för de bundna, -
till att predika ett nådens år från Herren -
och en hämndens dag från vår Gud, -
för att trösta alla sörjande, -
för att låta de sörjande i Sion få huvudprydnad i stället för aska, -
glädjens olja i stället för sorg, -
lovprisningens klädnad i stället för en modfälld ande. Jes 61:1-3
Låt oss ännu be om ett helt helat hjärta för oss och för Efraim.
Tack Far, att du talar milt till Efraim.
Tack för att du återställer Efraim som Ditt barn, -
och att han ska få festa tillsammans med dem som gläder sig.
Hela också mitt hjärta att förstå -
hur Fadern längtar efter alla sina barn.
Hela mitt hjärta att ta emot Faderns kärlek -
på alla de områden där jag försökt byta ut barnets identitet -
mot en tjänares identitet.
Älskade Jesus, befria Efraim och mig från alla tankar -
på att efter alla felsteg är jag inte längre värdig -
att kallas Guds barn.
Tack att också mitt barnaskap bygger på Faderns nåd och kärlek -
inte på mina gärningar.
Tack Far, att så fel har ett Guds barns liv aldrig gått -
att inte Fadern skulle vilja ha sitt barn tillbaka.
Tack Far, att Du torkar bort både min och Efraims skam.
Tack Far, att i Din kärleksfulla famn -
får också mitt trasiga hjärta bli helt igen.
I Jesu namn, amen.
Nästa gång fortsätter vi med bön för jubelåret -
och för de norra stammarnas och vårt eget helande och befrielse.
Låt oss redan nu i bön förebereda nästa resa.
Du kan delta i dess böneresor genom att stöda dem ekonomiskt.
I Finland: ring 0600-10070 (10,01 euro + lsa).
Du kan också betala till kontot i rutan, ref: 8471
I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
Swisha din gåva till 123 544 1951
Översättning: Himlen TV7