ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
EU:N JA ISRAELIN SUHTEET
Tänä vuonna tulee kuluneeksi 75 vuotta siitä, -
kun juutalaisvaltio julistautui itsenäiseksi.
Toukokuun 14. päivänä gregoriaanisen kalenterin mukaan -
Israelin ensimmäinen pääministeri David Ben-Gurion -
luki itsenäisyysjulistuksen -
nykyisessä Itsenäisyyssalissa Tel Avivissa.
Monet uskoivat, että juutalaisvaltio ei selviä pitkään, -
mutta 75-vuotiaana Israel on vahvempi kuin koskaan -
sotilaallisesti ja taloudellisesti.
Samaan aikaan haasteet ovat ennenkokemattomat -
sisäisen yhtenäisyyden osalta.
Tässä jaksossa keskustellaan Israelin 75 vuodesta -
sekä mahdollisuuksista ja haasteista.
Mukana keskustelemassa ovat Charlie Weimers, -
Euroopan parlamentin jäsen Ruotsista.
Ja Alex Benjamin Euroopan juutalaisten liitosta.
Kiitos, että tulitte mukaan ohjelmaan. - Kiitos.
Aloitetaan sinusta, Alex Benjamin.
Vartuit juutalaisena brittinä Pohjois-Irlannissa.
Nyt työskentelet Brysselissä Euroopan näköalapaikalla.
Mitä Israelin itsenäisyys merkitsee sinulle?
Iso kysymys.
Se merkitsee useita eri asioita.
Aloitetaan yksinkertaisimmasta.
Joka vuosi pääsiäisenä sanomme: "Ensi vuonna Jerusalemissa!"
Olen etuoikeutettu, koska minun sukupolvelleni -
se on mahdollista.
Ja se on mahdollista juutalaisvaltiossa.
Olin Israelissa noin kaksi viikkoa sitten.
Mainitsit Itsenäisyyssalin ja Ben-Gurionin.
Kävelin Rothschild-katua pitkin Itsenäisyyssalin ohi.
Ajatellaan, että Israel on 75 vuotta vanha.
Itse pidän sitä 75 vuotta nuorena. Se on historiaa vasten pikkulapsi.
Kun katselen pilvenpiirtäjiä ja rakennuksia, tunnen suurta ylpeyttä.
Se on toivon symboli ja juutalaiskansan sinnikkyyden symboli.
Vuosituhansien vainojen ja vastoinkäymisten jälkeen -
me palasimme kotiin. Sillä on tosi iso merkitys.
En tiedä, osaanko pukea sanoiksi sitä, mitä juutalaisvaltio minulle merkitsee.
Hienoa. Charlie, et ole israelilainen etkä juutalainen, -
mutta siitä huolimatta Israel merkitsee sinulle käsittääkseni hyvin paljon.
Miksi näin on?
Antakaapa minun kertoa keskustelusta, -
jonka kävin Tel Avivissa israelilaisen ystäväni kanssa.
Puhuimme suhteista, -
lasten saamisesta ja niin eteenpäin.
Mies sattui olemaan yhdessä eurooppalaisen naisen kanssa.
Kysyin, aikovatko he asettua Eurooppaan vai Israeliin.
Mies sanoi: "Haluan kasvattaa lapseni Israelissa.
Olen asunut Euroopassa ja rakastan sitä, -
mutta Israel on maailmassa ainoa paikka, -
jota voin kutsua kodiksi -
ja jossa voin tuntea oloni täysin turvalliseksi."
Totta kai historia osoittaa sen.
Oli hätkähdyttävää kuulla se -
osana hänen henkilökohtaista ja yksityistä pohdintaansa.
Minusta meidän poliitikkoina -
ja kanssaihmisinä tulisi tunnustaa se -
ja tukea Israelia.
Haluan osaltani tehdä voitavani, -
jotta juutalaisilla ystävilläni olisi aina kotimaa, juutalainen kansankoti.
Minulle se asia on lähellä sydäntä.
Israel 75 vuotta.
Meistä kukaan ei ole ihan vielä 75:ää vuotta, -
mutta meillä kaikilla on muistoja Israelista.
Meille tulee mielleyhtymiä.
Itse olen niin vanha, että muistan vielä hyvin elävästi jom kippurin sodan.
Pienessä syrjäkylässä Suomessa -
koko yhteisöstä tuntui miltei kuin Suomeen olisi hyökätty.
Ja ensimmäisiä muistikuviani lapsena saattaa olla se, -
kuinka ollessani vähän yli 4-vuotias -
kuuden päivän sota vaikutti vanhempiini.
Se on erikoista, sillä emme ole juutalaisia -
ja Suomi sijaitsee kaukana Israelista.
Charlie, Ruotsikin on hyvin kaukana -
tuhansien kilometrien päässä Israelista.
Mitkä ovat ensimmäiset muistikuvasi Israelista?
Muistaakseni ne ovat koulusta, kun kuulin holokaustista -
ja myös pogromeista sitä ennen -
sekä julmuuksista juutalaisia vastaan eri aikakausina.
Ja miten viimein vuosituhansien jälkeen -
juutalaisvaltio perustettiin uudelleen.
Siihen vaikuttivat merkittävästi -
eurooppalaisten juutalaisia kohtaan tekemät vääryydet.
Se teki minuun hyvin vahvan vaikutuksen.
Ja totta kai valokuvien näkeminen, -
vene, jolta poika katseli Israelia, -
ja suuri muuri.
Sotilaat katselemassa Jerusalemiin Itä-Jerusalemin vapautetulla muurilla.
Ne vaikuttivat minuun nuorena.
Alex, sinulla varmasti olisi monia muistoja, -
mutta jatketaanpa siitä, että olet asunut pitkään Pohjois-Irlannissa.
Työskentelit David Trimblen kanssa.
Trimble sai Nobelin rauhanpalkinnon.
Millaisia yhtäläisyyksiä näet -
Pohjois-Irlannin väkivaltaisella konfliktilla, -
joka nykyään on rauhoittunut, -
ja Israelin ja palestiinalaisten välisellä konfliktilla?
Ikävä kyllä se on yksi mielleyhtymä, joka nousee Israelin juhlavuodesta, -
mutta siitä ei pääse yli eikä ympäri, että käynnissä on konflikti.
Olisi mielenkiintoista kuulla näkemyksesi.
Monet ihmiset ajattelevat, että niissä on yhtäläisyyksiä.
Minusta ainoa yhtäläisyys lienee se, -
että on ryhmä terroristeja IRA:ssa -
ja ryhmä terroristeja palestiinalaisten puolella.
He uskovat taistelevansa vapauden puolesta.
Yksi merkittävistä eroista ja syy, miksi tilanne ei ole kovin samankaltainen, -
on se, että voidaan perustellusti sanoa, -
että Pohjois-Irlannin protestanteilla ei oikeasti ollut...
Monet heistä tuotiin Skotlannista, -
ja he eivät itsessään voineet oikeutetusti sanoa aluetta omakseen.
Niin ei voi sanoa Israelin juutalaisista.
Ei voida väittää, että esi-isäni -
yli 2 000 vuotta sitten, kun meidät ajettiin sieltä pois, -
eivät nyt palaisi kotiin.
Minua hämmästyttää aina yksi eroavaisuus -
nykyisessä Pohjois-Irlannissa, jossa todella on rauhallista.
Ja Sinn Féinin kunniaksi on sanottava se, -
minkä sanominen kaihertaa hieman kurkussani.
Mutta olen työskennellyt heidän kanssaan.
He eivät edenneet, ennen kuin heidän väkensä oli mukana.
Tarkoitan sitä, että he valmistivat maaperän rauhalle.
Niinpä kun rauhanprosessi tuli ajankohtaiseksi, -
katoliset ja IRA olivat valmiita menemään eteenpäin.
Jos he olisivat jatkaneet yllytystä, niin kuin palestiinalaiset tekevät, -
eivätkä olisi pohjustaneet rauhaa -
tai edes rauhanprosessin mahdollisuutta, -
sama kierre jatkuisi edelleen.
Jokainen konflikti on erilainen.
Pohjois-Irlannin tilanne oli omanlaisensa.
Jännitteitä on yhä paljon, mutta siellä on opittu elämään yhdessä, -
kiitos David Trimblen kaltaisten henkilöiden -
ja Sinn Féinin pohjustavan työn.
Tuskin kukaan tänä päivänä sanoisi, että palestiinalaishallinnon johtajat -
olisivat tehneet mitään valmistellakseen maaperää rauhalle -
tai kompromissille Israelin valtion kanssa.
Mielenkiintoista. Toivoinkin, että tuot esiin rauhanvalistuksen puutteen.
Rauha edellyttää aina rauhanvalistusta.
Toit esiin myös mielenkiintoisen seikan -
Pohjois-Irlannin protestanteista.
Esitän siitä vielä jatkokysymyksen.
Irlannin tasavalta on kenties -
Israelin kärkkäimpiä kritisoijia Euroopan unionissa.
Se nähdään yhä uudelleen siinä, miten edustajat äänestävät.
Viittasit mahdolliseen selitykseen.
Haluatko selittää tarkemmin, miksi Irlanti on niin Israel-vastainen?
Yritän, Tomas.
Syitä on parikin.
Ensinnäkin Irlanti oli niitä harvoja maita, -
joissa maailmansotien välisenä aikana oli pogrom.
Se tapahtui Limerickissä.
Irlannin yhteiskunta on saanut hyvin vahvoja vaikutteita -
roomalais-katolisesta kirkosta.
Etenkin Irlannin roomalais-katolisuudessa -
on ollut syvälle iskostunutta juutalaisvihaa.
Esimerkiksi saarnoissa juutalaisia kutsuttiin Kristuksen tappajiksi.
Sen kitkeminen voi kestää monta sukupolvea.
Myös tasavaltalaisuudella on ollut osansa. Tasavaltalaisuus on vahvaa.
Samoin ajatuksella aseellisesta kansannoususta, -
johon joissain osissa Irlantia liittyy yhä romantiikkaa.
Ja he etsivät kohtalotovereita, niin kuin monet liikkeet, -
jotka yrittävät oikeuttaa terroritekoja ja sissisotaa.
He yrittävät löytää hengenheimolaisuutta.
Siellä elää romanttinen ajatus siitä, -
että palestiinalaiset ovat samasta puusta veistettyjä -
kuin Irlannin itsenäisyyden puolesta vuonna 1916 taistelleet.
Kun otetaan vanha, pitkään jatkunut roomalais-katolinen vihamielisyys, -
jota oikeastaan tavataan ainoastaan Irlannissa tietyissä piireissä, -
ja yhdistetään se brittien- ja kolonialisminvastaiseen -
tasavaltalaiseen perinteeseen, en ole yhtään yllättynyt.
Sanon näin Irlannin passin omistajana, -
mutta se ei ole hyvä paikka olla Israel-mielinen tai juutalainen.
Itse asiassa yhteisö siellä pienenee vuosi vuodelta.
Mutta siellä on hyviäkin tyyppejä, kuten Jackie Goodall.
Hän tekee tosi hyvää työtä Irlannissa.
Toivon, että aikanaan, kun Irlanti kypsyy demokratiaksi, -
osa vihamielisyydestä jäisi historiaan.
Se on mielenkiintoista, sillä vielä muutama vuosi sitten -
Irlanti, Ruotsi, Belgia ja muutama muu maa -
olivat kaikki hyvin ongelmallisia israelilaisten kannalta.
Mutta asiat ovat muuttuneet Ruotsissa.
Kysymys kuuluu, miksi.
Charlie, olet parhaita vastaamaan ja selittämään katsojille, -
miksi Ruotsi on muuttamassa kurssiaan.
Jos palataan historiassa taaksepäin, voidaan nähdä, -
että Ruotsin suhteet Israeliin ovat muuttuneet vuosien saatossa.
Välillä suhteet ovat olleet lämpimät, -
toisinaan tietyissä hetkissä taas jääkylmät.
Jos mennään Israelin perustamisen ajankohtaan, -
Ruotsi tunnusti Israelin myöhään Folke Bernadotten murhan vuoksi.
Se oli aallonpohja.
Mutta sitten suhteet olivat vuosia hyvät, etenkin sisarpuolueiden -
sosiaalidemokraattien ja Israelin työväenpuolueen välillä.
Välit ovat edelleen hyvät, vaikkakin nyt näkee enemmän kuvia -
palestiinalaisen sisarpuolueen, Abbasin puolueen, kanssa.
Mutta kuuden sodan jälkimainingeissa tapahtui jotain.
Joku voisi väittää, että Israel pärjäsi liian hyvin vuonna 1967.
Niinpä Olof Palme sosiaalidemokraateista -
muutti sosiaalidemokraattien Israel-linjausta.
Se luotiin tavallaan hullaantumisen varaan -
vallankumouksellisessa liikkeessä.
Ajateltiin, että isku vyön alle -
on sallittu pienemmälle osapuolelle.
Siitä asti Israel-kuva on perustunut pitkälti siihen, -
korostaako jälkikolonialistista ajattelua -
vaiko sivistyneempää ajattelua, -
jossa tarkastellaan, miten Israel toimii, -
mitkä oikeudet on suojattu siellä laeilla, -
onko se demokratia ja niin edelleen.
Jos tarkastelee nykytilannetta, -
sosiaalidemokraattiselta ulkoministeriltä oli vuosien ajan -
pääsy kielletty Israeliin.
Hänen seuraajansa Ann Linde sai suhteet vähän sulamaan, -
mutta silti palestiinalaishallinnolle lähetettiin kehitysapua -
enemmän kuin koskaan.
Kaikki vaatimukset rahoituksen valvonnasta -
kaikuivat hallinnossa kuuroille korville.
Sosiaalidemokraatit haalivat sillä ääniä -
Ruotsiin muuttaneelta arabiväestöltä.
Ja tämän käyttäminen keppinä oli hyvin tehokasta.
Nyt Ruotsilla on hallitus, josta voin ylpeänä todeta, -
että sillä on selvä linja Israeliin, hyvin Israel-myönteinen linja, -
kaikilla neljällä yhteistyöpuolueella.
On ehdotettu terrorismintorjunnan vahvistamista, -
antisemitismin vastaisen työn tehostamista -
ja palestiinalaishallinnon rahoituksen leikkaamista 40―60 prosentilla, -
mikä on aikamoista.
Minulla on nyt aika hyvät odotukset -
Ruotsin ja Israelin suhteiden lämpenemisestä.
Yksi jatkokysymys.
Ja minusta oli huomionarvoista, -
että kolme neljästä hallitusta tukevasta puolueesta, -
kolme on hallituksessa, yksi on hallituksen tukipuolue.
Puolueista kolme kannatti lähetystösiirtoa Jerusalemiin.
Se on huomattavaa.
Miten realistista se mielestäsi on?
Pitääkö odottaa toiset 75 vuotta, ennen kuin lähetystö siirretään?
Toivottavasti ei.
Kukaan ei halua sitä enemmän kuin minä.
Sille on kannatusta kolmessa puolueessa, -
mutta jos katsotaan, miten Ruotsin hallitukset yleensä toimivat, -
ulkoministeriö on rakenteellisesti konservatiivinen.
Se ei halua keikuttaa venettä.
Lähetystön siirtäminen keikuttaisi ilman muuta venettä.
Kun vielä otetaan huomioon se, että Ruotsi on ollut haluton -
olemaan ulkopolitiikan edelläkävijä EU:ssa, -
en oikein usko, että niin käy kovin pian.
Se, minkä eteen voisimme työskennellä ja työskentelemmekin, -
on nostaa asia vakavaan tarkasteluun ja hallituksen tutkittavaksi, -
ja siten saada pääpuolueet keskustelemaan siitä.
Se mielestäni olisi mahdollista.
Tarvitaan myös liittoumien rakentamista.
Jos pystymme luomaan yhteyksiä muihin EU-jäsenmaihin, -
jotka harkitsevat siirtoa, ehkä Ruotsi ei olisi yksin.
En tiedä, mistä haluttomuus olla ensimmäisten joukossa tulee.
Tavallisesti se on hyvä asia, -
mutta aina ei tiedä, mitä ulkoministerin mielessä liikkuu.
En arvaile, miksi. Mutta voisimme tehdä yhteistyötä muiden kanssa.
Jatkan tästä toteamalla, -
että kun puhutaan 75-vuotiaasta Israelista ja EU―Israel-suhteista, -
olisi erittäin sopivaa, jos Euroopan unioni -
juhlistaisi näitä 75:tä vuotta sanomalla, -
että EU:n tulisi tunnustaa Jerusalem.
Se on osa normalisointiprosessia -
minkä tahansa suvereenin valtion kanssa, -
Euroopan unionin ja kolmannen valtion välillä.
Ainakin voi toivoa ja unelmoida, -
ja minusta olisi jo korkea aika.
Mutta Alex, 75-vuotiaaseen Israeliin liittyy myös toinen tarina.
Emme halua elää kuplassa.
Vaikka kaikki sanomamme pitää paikkansa, -
Israelin tilanne ei ole hyvä.
Käsillä on tilanne, jota voisi melkein kuvailla sisällissodaksi.
Israelin ystävinä olemme tietysti huolissamme.
Miten sinä kommentoit tai analysoit asiaa?
Mihin tämä tilanne voi vielä kehittyä?
Aloitan sanomalla, -
että kasvuvuosinani talossamme oli kultainen sääntö: -
likapyykkiä ei pesty julkisuudessa.
Selvästikin tämä on muuttunut vuosien varrella.
Nyt olen tajunnut, että puhdasta pyykkiä on olemassa -
vain television pesuainemainoksissa.
Tarkoitan tällä sitä, että 75 vuotta on vähän.
Valtio on vasta lapsuusvaiheessa.
Silti olen todella ylpeä keskustelusta, jota Israelissa käydään.
Minusta katsojien ja meidän tulisi pitää mielessä, -
että Israelissa käydään nyt kovaa keskustelua.
Mutta katsotaan naapurimaita, miten ne hoitavat kovan keskustelun.
Katsotaan, mitä tapahtuu Syyriassa, Iranissa, Libanonissa, -
Egyptissä tai jopa Jordaniassa, -
aina kun yhteiskunnassa kuohuu.
Keskustelua ei käydä. Mahdolliset protestit tukahdutetaan väkivaltaisesti.
Olen tavallaan ylpeä. Rapatessa roiskuu, -
kun Israel etsii tietään ja kasvaa aikuiseksi.
Osa ongelmista vaatii erityistuntemusta, -
joten pidetään tämä yleistajuisena.
Oikeuslaitosta pitää uudistaa.
Mutta jos aikoo muuttaa oikeuslaitosta, tarvitaan luottamusta.
Meillä on nyt koettelematon koalitio, jossa on mukana...
Käytän termiä 'äärielementti', -
kuten ne laajemmassa Israelin yhteiskunnassa nähdään.
Ja uudistusta ajavaa pääministeriä vastaan on nostettu syytteet.
Jokainen tilannetta tarkasteleva ulkopuolinen sanoisi, -
ettei idea ole ehkä paras.
Kun tämä on sanottu, on selvää, että kansan valitsemalla hallituksella -
on oikeus panna täytäntöön ajamansa asiat -
oikeuslaitoksen estämättä sitä jatkuvasti.
Siinä pitää löytää tasapaino.
Tilanne on hyvin huolestuttava, mutta uskon vakaasti, -
että Israel kestää.
Charlie viittasi tähän kuuden päivän sodan yhteydessä, -
ja puhuit muistoistasi jom kippur -sodasta vuonna 1973.
Ja mennään vielä taaksepäin itsenäistymiseen vuonna 1948.
Mikä niissä kaikissa on yhteistä?
Selkäranka, joka on Israelin puolustusvoima ja armeija.
Olipa vasemmiston tai oikeiston ajama politiikka mitä tahansa -
ja mihin ääripäähän poliittinen heiluri viekään Israelia, selkäranka pysyy.
Olen varma ja vakuuttunut siitä, että Israel pysyy vahvana.
Väistämätön heiluriliike -
rauhoittuu aina rajun heilahduksen jälkeen.
Myrsky on vain käytävä läpi. En näe, että tulee sisällissota.
Näen, että ison määrän myrkkyä pitää poistua järjestelmästä.
Mutta uskon, että Israel on tarpeeksi vahva ja kypsä -
selvitäkseen näistä vaikeuksista.
Toivottavasti pääministeri ja ulkoministeri katsoivat, -
ja varmasti katsovatkin, ja ymmärtävät ottaa sinut tiedottajakseen.
Kukaan ei olisi voinut sanoa tuota paremmin. Se oli hyvin sanottu.
Meillä on aikaa vielä noin minuutti.
Onko sinulla ajatuksia nykytilanteesta?
Tiedän, ettei minuutissa ehdi kommentoida näin monitahoista asiaa.
Aiomme myös omistaa yhden kokonaisen jakson -
oikeuslaitoksen uudistukselle.
Mutta onko joitain huomioita tähän loppuun?
Olen samaa mieltä Alexin analyysin kanssa.
Nyt on hyvin herkkä ajankohta -
ajaa tämänlaisia uudistuksia.
Israelilla ei kuitenkaan ole perustuslakia.
Siinä on ongelma.
Olisi hienoa, jos nähtäisiin perustuslakia laativa kokous.
Se voi olla liian optimistisesti ajateltu.
Mutta Ben-Gurion sanoin: jotta voi olla realisti, pitää uskoa ihmeisiin.
Kiitos, Charlie Weimers ja Alex Benjamin.
Jos niin järkeviä ihmisiä kuin te olisi enemmän, -
maailma olisi onnellinen.
Mutta vakavasti puhuen meidän pitää tukea juutalaisvaltiota -
ja toivoa sen johtajille kaikkea parasta, -
ja se tarkoittaa ennen kaikkea yhtenäisyyttä.
Tämä oli Israel-raportti Euroopan parlamentista.
Nimeni on Tomas Sandell. Nähdään ensi kuussa!
Suomennos: Marianne Tenetz