ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
EU:N JA ISRAELIN SUHTEET
Israelin valtio valmistautuu juhlimaan -
75. itsenäisyyspäivää, jom ha'atsma'utia.
Maa on koko ajan jakautuneempi.
Valtaa pitävä hallitus valmistelee oikeuslaitosuudistusta.
Sadattuhannet ovat vastustaneet mielenosoituksissa sitä, -
mitä he pitävät uhkana Israelin demokratialle.
Jotkut asiantuntijat jopa puhuvat vallankumouksesta -
tai varoittavat sisällissodasta.
Tässä jaksossa keskustelemme kriisistä, -
joka liittyy oikeuslaitoksen uudistamiseen -
ja sen mahdollisiin vaikutuksiin EU―Israel-suhteisiin.
Keskustelemassa tänään ovat europarlamentaarikko -
ja ulkoasiainvaliokunnan jäsen Anders Vistisen Tanskasta -
sekä Tomas Sandell ECI-järjestöstä.
Olen Yossi Lempkowicz European Jewish Press -keskuksesta -
ja Europe Israel Press Associationista.
Ennen kuin menemme -
Israelin hallituksen ja opposition välisen taistelun seurauksiin, -
tarkastellaan lyhyesti oikeuslaitoksen uudistamista koskevaa esitystä.
Israelin oikeusministerin antama esitys -
muuttaisi huomattavasti valtatasapainoa -
oikeuslaitoksen sekä toimeenpanevan ja lakia säätävän elinten välillä.
Esitys rajoittaisi korkeimman oikeuden valtaa -
puuttua parlamentin ja hallituksen päätöksiin.
Parlamentti eli knesset saisi vallan kumota -
korkeimman oikeuden päätökset yksinkertaisella enemmistöllä -
eli 61 äänellä 120:stä äänestä knessetissä.
Viimeksi kuluneen 30 vuoden aikana -
korkeimman oikeuden valta on kasvanut.
Se on kumonnut kaksikymmentäkaksi knessetin säätämää lakia.
Toinen ehdotettu uudistus poistaisi korkeimmalta oikeudelta vallan -
tarkistaa Israelin peruslakien oikeudellisuus.
Peruslait toimivat perustuslakina, -
sillä Israelissa ei ole perustuslakia.
Kolmas uudistus lisäisi poliitikkojen päätösvaltaa -
tuomarien nimityskysymyksissä.
Ensimmäinen kysymys teille, edustaja Vistisen ja Tomas Sandell: -
Onko esitetty oikeuslaitoksen uudistus uhka Israelin eloisalle demokratialle?
Eilen oli dramaattinen päivä.
Pääministeri Netanjahu ilmoitti, -
että hän lykkää...
uudistuksia käsittelevää äänestystä -
siihen saakka, että knesset palaa tauolta toukokuussa.
Sitä ennen tuhannet ihmiset olivat vastustaneet uudistusta kaduilla.
Onko se mielestäsi uhka Israelin demokratialle?
Vai vahvistaisiko se kenties Israelin demokratiaa?
Ulkopuolisen on aina vaikea arvioida -
toisen maan parlamentaarisia järjestelmiä.
Mutta yleisesti jos halutaan tehdä perustavanlaatuisia uudistuksia, -
on hyvä saada uudistuksille laaja konsensus.
Aina löytyy vastustajia, mutta tarvitaan laaja konsensus.
Kun muuttaa perustuslaillisia voimasuhteita ja rooleja, -
niiden tulisi kestää hallituskauden yli.
Maan pitäisi nähdä, että tämä on se suunta, jota se haluaa.
Tanskalaisena konsensuspohjaisesta demokratiasta tulevana ajattelen, -
että merkittävillä muutoksilla tulisi olla laaja parlamentaarinen tuki.
Toiseksi kansan vastustus uudistuksia kohtaan on kovaa.
Maassa on voimakkaita mielenosoituksia.
Minusta se ei ole hyvä pohja, kun puhutaan perustuslaillisista tehtävistä.
Ulkopuolisena neuvoni olisi yrittää löytää kompromisseja, -
joilla asian taakse saisi useampia puolueita, -
jos haluaa tehdä tällaisia muutoksia.
Tomas Sandell, uskotko, että kompromissi on mahdollinen?
Todennäköisesti järjestetään pian tapaaminen -
pääministerin ja opposition välillä.
Myös presidentti Herzog osallistuu siihen.
Uskotko, että kompromissi on mahdollinen?
Uskon, että kompromissi on mahdollinen, -
mutta toisin tähän keskusteluun toisenlaisen näkemyksen.
Tarjoan hieman eri vastauksen kysymykseen, -
onko demokratia uhattuna.
Minusta demokratia on uhattuna silloin, -
kun kansan parlamenttivaaleissa ilmaistua tahtoa -
ei kunnioiteta, kuten nyt näemme.
Totta kai avoimessa yhteiskunnassa oppositiolla, mielenosoituksilla, -
lakoilla ja medialausunnoilla on oma paikkansa.
Täytyy kuitenkin kysyä, onko tämä mennyt liian pitkälle.
Ystäväni, jonka täytyy ottaa lääkettä säännöllisesti, -
jätti laukkunsa lähtöselvitykseen Ben-Gurionilla eilen.
Sitten koko lentokenttä suljettiin yhtäkkiä.
Minusta hyväksyttävyyden raja ylittyy, -
kun suurin ammattiliitto päättää -
sulkea kansainvälisen lentokentän, -
siitä syystä että se on eri mieltä hallituksen kanssa.
Se ei voi mennä näin.
Olen huolissani polarisaatiosta mutta hieman eri tavalla.
Itsekin pohjoismaalaisena olen samaa mieltä Andersin kanssa siitä, -
että konsensus on hyvä asia, -
kun perustuslakia halutaan muuttaa merkittävästi.
Mutta minusta kiistan toinen puoli ei ole saanut riittävästi palstatilaa -
etenkään Euroopassa.
Minusta hallituksen kannattajat -
ovat toimineet hyvin pidättyväisesti -
eivätkä ole lähteneet kaduille.
Jos päädytään siihen, -
että se, joka saa enemmän kansaa Tel Avivin kaduille, voittaa, -
silloin vaaleja ei enää tarvita.
Kyse on enää siitä, kenellä on kyky organisoida ja rahaa mobilisoida, -
saada viesti läpi mediassa ja saada ammattiliittojen tuki.
Siinä mielessä olen huolissani demokratian tulevaisuudesta -
ei vain Israelissa. Mielestäni tämä on trendi läntisessä maailmassa.
Halusin tuoda keskusteluun vastakkaisen näkökulman.
Ilman muuta, kuten Anders sanoi, jos haluaa muuttaa perustuslakia, -
täytyy varmistaa, että kansa on niiden takana.
Selvästikin nykyinen pääministeri henkilönä jakaa mielipiteet.
Mutta siltikään tämän ei saisi mennä demokraattisten prosessien edelle.
Ajattelet siis, että katuprotesteilla on rajansa.
Mielestäni niillä on rajansa.
On todettava, että kaikissa yhteiskunnissa tietty osa -
on muita taipuvaisempi osoittamaan mieltä kaduilla.
Se on muita järjestäytyneempi.
Voisin luetella useita teemoja, joilla saa helposti ihmisiä kaduille.
Mutta entäpä hiljainen enemmistö?
Tel Avivin kaduilla arvioitiin olleen 100 000 ihmistä.
Joku kysyi, että entä loput seitsemän miljoonaa, -
jotka ovat eri mieltä.
Nämä ovat ihmisiä, jotka eivät ikinä lähde mielenosoituksiin -
niin runsaslukuisasti kuin tämä kansanosa.
Kutsun sitä yhteiskunnan äänekkääksi vähemmistöksi.
Minusta kaikkien on tultava järkiinsä.
Usein kuulee, että hallituksen on tultava järkiinsä.
Ehkä, mutta tangoon tarvitaan kaksi, Reagania lainatakseni.
Mitä mieltä olet?
Onko sinustakin katuprotesteilla rajansa demokratiassa?
Minusta tässä on kaksi mittapuuta.
Ensimmäinen on se, protestoiko rauhanomaisesti.
Jos ylittää sen rajan, ettei protestoi rauhanomaisesti, -
demokraattisen yhteiskunnan rakenteiden mukaisesti -
ja demokraattisia keinoja käyttäen, -
silloin ne on pantava kuriin, sillä näitä asioita ei voi päättää kaduilla.
Toinen mittapuu, mistä Tomaskin puhui, on se, -
että kuuluuko ääni voimakkaammin kadulla kuin vaaliuurnilla.
Minusta ei. Minusta vaalit ovat mittapuu sille, -
kenellä on valta demokratiassa.
Pelkästään se, että saa väen kaduille, -
ei merkitse sitä, että on oikeus kumota parlamentaarinen valta.
Kommenttini oli pikemminkin tarkoitettu tukemaan sitä, -
että jos haluaa perustavanlaatuisia ja kestäviä muutoksia, -
maan vakauden kannalta olisi hyvä saada molempien ryhmittymien tuki -
jatkuvuuden kannalta.
Minusta perustuslakia tulisi uudistaa vain harvoin.
Euroopassa on erilaisia perinteitä.
Tanskassa perustuslakia on muutettu 150 vuoden aikana kuudesti, -
viimeksi vuonna 1953. Minusta se on vakaa pohja demokratialle.
Ihmiset tietävät perussäännöt.
Tämä on ehkä tekninen juttu, mutta olen lakimies, -
joten suokaa anteeksi.
Myös korkeimpien oikeuksien toimintatavoissa on eroja.
Jotkin ovat haluttomia kumoamaan parlamentin päätöksiä.
Näin on asian laita Tanskassa.
Osa on aktiivisia, esimerkiksi USA:n tai EU:n korkein oikeus.
Niissä tehdään usein politiikkaan perustuvia päätöksiä -
tai huomioidaan päätöksenteossa poliittisia näkökohtia.
Toki päätökset perustuvat lakiin, -
mutta päätöksenteko on jossain määrin politisoitunutta.
Minusta ollaan terveellä pohjalla, kun tuomarit -
pidättäytyvät ottamasta kantaa poliittisesti tulenarkoihin kysymyksiin.
Jos Tanskan korkeimmalta oikeudelta kysytään jostain laista, -
se vastaa: "Tämä on kansan tahto. Jos kansa haluaa jotain muuta, -
he voivat valita vaaleissa edustajat, jotka muuttavat lakia."
Poikkeaman pitää olla hyvin selvä, ennen kuin se puuttuu asiaan.
Niin on käynyt Tanskan historiassa vain kerran.
Minusta tämä näkökulma on tärkeä, kun miettii oikeuslaitosuudistuksia.
Tomas, uskotko, että näissä nykyisissä mielenosoituksissa -
kyse on muustakin kuin oikeuslaitosuudistuksesta?
Eivätkö ne olekin protesteja pääministeri Netanjahua -
ja koko hallitusta vastaan?
Hallituksessahan on ultraortodokseja -
ja radikaali oikeisto.
Ne henkilöityvät Betsalel Smotrichiin ja Ben-Gviriin.
Olet täysin oikeassa.
Nyt on aika todeta, ettei kyse ole oikeuslaitoksen uudistuksista.
Onneksi paneelissa on lainopillinen asiantuntija.
Useimmat ihmiset eivät tiedä, mikä on korkeimman oikeuden rooli.
Tässä on paljon enemmän kyse henkilöstä, kuten sanoit.
Pidetään kuitenkin mielessä, -
miten tähän valitettavaan tilanteeseen on päädytty.
Valtaosa keskustaoikeiston poliitikoista, -
jotka johtavat suosittuja puolueita, -
lähtivät vaaleihin puolueohjelmanaan "Ei Bibille".
Meillä Suomessakin on tulossa vaalit.
Meilläkin joku aina sanoo: -
"Meillä ei ole muuta sanomaa, kuin että emme mene hallitukseen -
tämän henkilön tai puolueen kanssa."
Ajattelen, että jos äänensävyt olisivat olleet sovittelevammat, -
tältä tilanteelta olisi voitu välttyä.
Olisi voinut syntyä vahva keskustaoikeistolainen hallitus -
ja olisi voitu jättää ulkopuolelle äärilaidoilla olevat, -
jotka nyt aiheuttavat ongelmia.
Minusta niiden, jotka tekivät pääministeristä vaaliteeman, -
tulisi katsoa peiliin ja kysyä: "Miten tähän päädyttiin?
"Voisin nyt istua hallituksessa."
Se olisi tasapainottanut hallitusta.
En tietenkään syytä tilanteesta ainoastaan oppositiota, -
mutta nyt on lievitettävä jännitteitä -
ja henkilöitymiseen liittyviä jännitteitä.
Minusta on Israelin onni, että sillä on taitava presidentti.
Hän osaa tuoda tilanteeseen malttia. Toivotaan ja rukoillaan sitä.
Jotkut sanovat, että mielenosoittajat eivät hyväksy -
vaalien tulosta, joten tunnelmat ovat tavallaan kahtalaiset -
Israelin sisällä.
Se on luultavasti yksi syistä, -
miksi hallituskoalitio sanoo, -
että toiset eivät hyväksy vaalien tulosta, -
joten he vastustavat kysymyksistä yhtä, oikeuslaitosuudistusta.
Jos sallitte, sanon, vaikka en ole juutalainen tai israelilainen, -
että juutalaiskansan historiassa on aina ollut traaginen epäyhtenäisyys.
Se ulottuu tuhansien vuosien taa.
Mutta voidaan myös sanoa, että kun on yhtenäisyyttä, -
katsokaa, miten suurenmoisesti Israel ja juutalaiskansa ovat pärjänneet.
Meidän on tehtävä kaikkemme, -
jotta saataisiin palautetuksi normaaliuden tunne.
Olen optimistinen. Uskon, että se on mahdollista.
Miten Euroopan unionin tulisi reagoida tähän kriisiin?
Onko EU:n tuki Israelille riippuvainen Israelin hallituksen kokoonpanosta?
Uuden hallituksen muodostamisen jälkeen -
EU on vaikuttanut tietyssä mielessä haluttomalta tukemaan hallintoa, -
tai käsityksen muodostaminen oikeuslaitoksen uudistamisesta -
on riippuvainen tästä.
Miten EU:n tulisi suhtautua?
Yleisesti minusta Euroopan unionilla ei pitäisi olla -
sanomista kolmansien maiden sisäisiin asioihin.
Minusta sillä ei pitäisi olla sanomista jäsenvaltioidenkaan sisäasioihin.
On aina huono idea määrätä, miten muiden erityisesti demokratioissa -
tulisi ajatella tai käyttäytyä.
Se on selvä kantani.
Mutta mielestäni olisi syytä keskustella siitä, -
että tämä tuli Israelille huonoon ajankohtaan.
Tilanne Ukrainassa vie paljon huomiota.
Kiina ja Venäjä hyödyntävät tätä.
Esimerkiksi Saudi-Arabia ja Iran ovat palauttaneet diplomaattisuhteensa.
Tällä hetkellä Lähi-itä ei ole etualalla -
yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten ajattelussa.
Huomio on nyt muualla.
Nythän Israelin suurin vihollinen, Iran, -
ja perinteisesti USA:n sotilastukeen nojautunut Saudi-Arabia lähentyvät -
selvästikin Kiinan vaikuttamisen ansiosta.
Minusta Israelin pitäisi olla hereillä sen suhteen, -
että kannattaisi kiinnittää huomiota myös ulkopuolisiin vihollisiin, -
joiden mielestä Israelilla ei ole sijaa Lähi-idässä.
Kun kaikki huomio on USA:n ja Kiinan suhteissa, -
Ukrainan tilanteessa, Venäjän hyökkäyssodassa, -
huomio kääntyy pois Israelista.
Kaksi tai kolme vuotta sitten se olisi ollut hyvä asia, -
sillä silloin tapahtui hyviä asioita, -
kuten lähetystön siirto -
ja Trumpin hallinnon rauhansopimus, -
mikä oli hyväksi Lähi-idälle.
Mutta nyt Lähi-itään siirtyy muita pelureita, -
ja on vaarallista olla keskittynyt pelkästään sisäpolitiikkaan.
Viime vuonna EU:n ja Israelin suhteessa koettiin suojasää.
Viime vuonna EU―Israel- assosiosaationeuvostohan kokoontui -
kymmenen vuoden tauon jälkeen.
Mitä mieltä olet Israelin päätöksestä julistaa -
EU:n ulkopolitiikan johtaja Josep Borrell ei-toivotuksi henkilöksi?
Hän veti yhtäläisyysmerkin palestiinalaisten terroristi-iskujen -
ja Israelin terrorisminvastaisten operaatioiden välille Länsirannalla.
Lisäksi hän puuttui Israelin sisäisiin asioihin -
puheessaan Euroopan parlamentissa kolme viikkoa sitten.
Ulkopoliittisen korkean edustajan virka ei minusta ole hyvä ajatus laisinkaan.
EU:ssa on 27 jäsenmaata, joilla on omat ulkopolitiikkansa.
En ole kaikkien kanssa samoilla linjoilla, -
kuten en Brysselin ulkopoliittisen hallinnon kanssakaan.
Minusta ulkopolitiikka pitäisi jättää jäsenvaltioiden päätettäväksi -
eikä vaaleilla valitsemattoman byrokraatin tehtäväksi.
Minusta pitäisi välttää...
Euroopan parlamentissa ollessani olen nähnyt suuren eron siinä, -
mistä kritisoidaan Israelia ja mistä muuta maailmaa.
Israelista annetaan enemmän päätöslauselmia kuin muista maista.
Euroopan unioni tarkastelee konfliktia hyvin yksipuolisesti, -
ainakin enemmistönsä osalta.
Jos katsoo julmuuksia, joita maailmalla tehdään, -
samaan aikaan kun Israelia arvostellaan milloin mistäkin, -
kauppadelegaatioita menee Kiinaan, -
jossa uskonnollisia vähemmistöjä ja demokratia-aktivisteja sorretaan.
Kiinan kanssa halutaan tehdä kauppaa, ja Israel halutaan tuomita.
Siinä on tietty ideologinen asenne.
Jos EU haluaa moraalinvartijaksi, mitä en pidä hyvänä ajatuksena, -
sillä maailma on muuttumassa entistä vaarallisemmaksi.
Olemme palaamassa kylmän sodan tilanteeseen.
Maailma jakautuu liittoumiin ja vaikutuspiireihin.
Jos haluaa olla moraalinvartija, pitää olla samat säännöt kaikille -
eikä vain niille, joista ei pidä poliittisista syistä.
Tomas, mitä mieltä olet siitä, että EU sekaantuu Israelin sisäisiin asioihin?
Jos haluaa olla huolissaan polarisaatiosta -
tai levottomuuksista kaduilla, -
riittää, että menee Ranskaan.
Voi esittää saman argumentin.
Minusta niissä on mielenkiintoisia yhtäläisyyksiä.
Macron yrittää ajaa läpi epäsuosittua eläkeuudistusta.
Ja riippumatta siitä, mitä mieltä on eläkeuudistuksesta, -
Macron on vaaleilla valittu.
Häntäkin vastustetaan voimakkailla mielenosoituksilla.
Israel ei siis olekaan kovin ainutlaatuinen tapaus.
Olen täysin samaa mieltä Andersin kanssa siitä, -
että ei ole EU:n korkean edustajan tehtävä puuttua -
EU:n ulkopuolisten maiden asioihin, -
eikä sen puoleen jäsenmaidenkaan.
Mutta mielestäni tässäkin kannattaa -
nostaa esiin se, -
että polarisaatiota on koko läntisessä maailmassa.
Tarvitsee katsoa vain Yhdysvaltoja, valon ja toivon majakkaa, -
tai Britanniaa tai Ranskaa, joka on tässä lähellä.
Ja mikä on EU:n korkeimman diplomaatin tehtävä?
Diplomaatti on joku, joka etsii kompromisseja ja malttia.
Ja Borrell pikemminkin heittää bensaa liekkeihin.
Sitä ei voi hyväksyä mitenkään.
Miten EU voisi parhaiten tukea -
Israelin valtion turvallisuutta?
Pitääkö tuki sisällään demokratian puolustamiseen tähtääviä toimia?
Minusta demokratiaa ei voi laittaa kuntoon ulkopuolelta.
Demokratiaa pitää suojella sisältä päin.
Tarvitaan ihmisiä, jotka haluavat demokraattisen yhteiskunnan.
Sitä ei voi luoda ulkopuolelta käsin.
Minusta nyt nähdään, että tarvitaan laaja länsimaiden koalitio, -
joka tukee oikeusvaltioperiaatteeseen nojaavaa kansainvälistä yhteisöä.
Minusta Israel kuuluu siihen perheeseen.
Siksi pidän Israelia luonnollisena liittolaisena USA:lle ja Euroopalle, -
samoin Tyynenmeren alueen ja Kaakkois-Aasian maille.
Tämänpäiväinen ohjelma päättyykin tähän.
Haluan kiittää keskustelijoita, europarlametaarikko Visteseniä -
ja Tomas Sandellia ECI-järjestöstä.
Nimeni on Yossi Lempkowicz.
Tämä on ollut Israel-raportti Euroopan parlamentista.
Nähdään taas ensi kuussa!
Suomennos: Marianne Tenetz