ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
EU:N JA ISRAELIN SUHTEET
Euroopan unioni on rakennettu arvojen varaan, -
tai ainakin pitäisi olla.
Niin yleensä kuvaillaan sitä, mikä jäsenmaita yhdistää.
EU pyrkii puolustamaan ja edistämään näitä arvoja myös ulkosuhteissaan.
Mutta mitä ne arvot ovat?
Tämän kuun jaksossa pohditaan, mitkä ovat ne arvot, -
jotka yhdistävät tai joiden pitäisi yhdistää EU:ta.
Miten EU puolustaa ja edistää näitä arvoja ulkosuhteissaan -
eri puolilla maailmaa?
Tervetuloa, uskonnon ja omantunnon vapautta käsittelevän -
Euroopan parlamentin työryhmän puheenjohtaja Carlo Fidanza. - Kiitos.
Tervetuloa myös Tomas Sandell -
European Coalition for Israel -järjestöstä.
Carlo Fidanza, mitä ajattelet näistä arvoista?
Mitä ne ovat?
Ja mitkä pitäisi yleisesti olla jäsenmaiden yhteisiä arvoja?
Ja mikä on uskonnonvapaustyöryhmän tehtävä?
Tuohon vastaaminen ei ole yksinkertaista.
Tiedämme, että demokratia, suvaitsevaisuus, lehdistönvapaus, -
omantunnonvapaus ja niin edelleen ovat perusoikeuksia, -
joille EU perustuu.
Mutta päivittäin, kun työskentelee parlamentissa -
uskonnon ja omantunnon vapauden parissa, -
uskonnonvapaus nousee kollegoiden kanssa esiin harvoin.
Sanon näin, koska työryhmämme -
on poikkileikkaus parlamentin jäsenistä -
eri poliittisista ryhmistä ja maista.
Sen tavoitteena on puolustaa ja suojella -
uskonnonvapautta kaikkialla maailmassa EU:n ulkopuolella.
Mutta näin ei käy.
Kun yritämme tuoda näitä asioita -
täysistunnon tai valiokuntien käsittelyyn, -
havaittavissa on jonkinlaista arkuutta.
Ei ole kovin yksinkertaista tuoda esiin sitä, -
että uskonnonvapaus on perusoikeus, perusihmisoikeus.
Sitä se on peruskirjan, kansainvälisten sopimusten -
ja YK:n asiakirjojen mukaan.
Mutta täällä sitä on vaikea saada nostetuksi keskusteluun.
Täällä on jonkinlainen relativismin ideologia.
Kun tästä puhuu, ajatellaan herkästi: "Olet uskova.
Kyse on siis uskonnosta, ja haluamme olla ateisteja."
Mutta se on virhe, -
sillä samalla ajetaan ja puolustetaan myös oikeutta olla ateisti -
ja uskoa mihin haluaa tai olla uskomatta.
Siitä syystä tämä on perusoikeus.
Jos mietitään yleisemmin arvoja, -
mielestäni ei tarvitse luopua juutalais-kristillisistä arvoista, -
jotka ovat Euroopan sivilisaation perustus.
Yksi ongelmistahan täällä on se, että meillä on demokratia, -
josta on riisuttu arvot.
Se ei välttämättä tarkoita, -
että pitää uskoa samalla tavalla.
Ei tarvitse käydä kirkossa.
Mutta pitää tunnustaa, että olemme tämän historian, näiden arvojen -
ja tämän sivilisaation lapsia, vaikka olisikin ateisti.
Olemme menettämässä nyt tätä meille yhteistä asiaa.
Minusta se täytyy löytää uudelleen, sillä suvaitsevaisuudessa, -
demokratiassa ja lehdistönvapaudessa on kyse tästä, -
sillä olemme niiden arvojen lapsia.
Minusta se on suurimpia haasteita täällä kulttuurissa.
Miksi sitä mielestäsi vastustetaan, niin että jotkut parlamentissa -
eivät halua puhua uskonnosta ja uskonnonvapaudesta?
Siksi, että uskonnollinen identiteetti määrittää meitä.
Ja nykyajan yhteiskunnassa se, -
mikä meitä määrittää, on hyökkäyksen kohteena.
On vaikeaa puhua perheistä.
Se määrittää meitä, mitä tulee ihmissuhteisiin.
On vaikea puhua kansallisesta identiteetistä.
Se on asia, joka yhdistää meitä muihin kansallisen yhteisön jäseniin.
Samasta syystä on vaikea kertoa näkemyksistä -
ja kuulumisesta samaan uskonnolliseen yhteisöön.
Nyt on vallalla ideologia, joka vastustaa eri identiteettejä.
Uskonto on yksi tällainen identiteetti, jota vastaan hyökätään.
Minusta se on virhe, -
sillä kun valitsee jättää identiteettinsä huomiotta, -
on vain täydellinen kuluttuja globaaleilla markkinoilla, -
mutta ei ole mitään eroa eurooppalaisen, amerikkalaisen -
tai minkään muunkaan välillä.
Sillä jos olemme osa samoja globaaleja markkinoita, -
olemme kaikki tasavertaisia. Toki kaikilla on samat oikeudet, -
samat perusoikeudet, mutta me olemme erilaisia.
Meillä on omat erityispiirteemme, -
jotka tekevät meistä keskenämme erilaisia.
Juuri se on sitä rikkautta, jota meidän tulee varjella.
Ei pidä tasapäistää.
Ja minusta täällä harjoitetaan sitä.
Se yhdistettynä byrokraattiseen lähestymistapaan -
on saamassa nämä instituutiot -
kadottamaan osan sielustaan.
Se on tällä hetkellä suurin huolenaiheemme.
Ja samaan aikaan, kun kohtaa ulkoisia uhkia, -
pitää tunnistaa omat juurensa ja yhteiset arvot, -
sillä muilla ulkopuolella on vahvoja -
ja vaarallisia identiteettejä, joita he käyttävät meitä vastaan.
Täytyy tunnistaa omat juurensa ja sanoa: "Olemme erilaisia kuin te.
Olette väkivaltaisia, fanaattisia, fundamentaalisia.
Me puolustamme demokratiaamme, vapauttamme, koska uskomme tähän."
Se ei ole helppoa täällä.
Hyvä analyysi. Tomas, oletko samaa mieltä?
Miten hyvin EU puolustaa mielestäsi uskonnonvapautta?
Voidaanko EU:ssa puhua uskonnoista?
Mielenkiintoinen kysymys.
Olen seurannut EU-politiikkaa nyt yli 25 vuotta, ehkä jopa liki 30 vuotta.
Olen nähnyt kehityksen.
Totta kai pitää ottaa huomioon, -
että kun jäsenmaat ovat koolla, pitää löytää jotain yhteistä.
Valitettavasti Ranskan laïcité on levinnyt maanosaamme.
Se tarkoittaa, että uskonto on tavallaan jotenkin epäolennainen asia.
Olen samaa mieltä siitä, -
mitä Fidanza sanoi. Ne ovat tarkkoja huomioita.
Filosofisella tasolla tarkastelisin sitä niinkin, -
että on makro- ja mikrotaso.
Ja totta kai liittovalta-ajatus tai ylikansallisuusaate on se, -
että rakennetaan ylhäältä alaspäin.
Silloin pitää kysyä, mille yhteiskunta perustuu.
Ja on surullista, että tästä pitää ylipäätään edes kiistellä, -
että yhteiskunnassa on tiettyjä ydinyksiköitä, -
joista yhteiskunta rakentuu alhaalta ylöspäin.
Tässä tärkeä merkitys on tietenkin perheillä ja esimerkiksi uskolla.
Jos haluaa rakentaa vakaita ja terveitä yhteiskuntia, -
täytyy rakentaa alhaalta ylöspäin -
ja tutkia, mitkä ovat terveen yhteiskuntarakenteen ydinyksiköt.
Ja toiseen kysymykseesi, kenellekään ei ole jäänyt epäselväksi, -
että EU ei ole ollut kovin hyvä uskonnonvapauksien puolustaja -
maailmalla, ja tuorein esimerkki on se, -
että EU:n uskonnonvapaus- lähettilään virkaa -
ei vieläkään ole täytetty.
Virka on ollut täyttämättä 2 tai 3 vuotta.
Se herättää kysymyksiä, miksi näin on.
Kreikkalainen poliitikko Stylianides toimi lähettiläänä kuusi kuukautta.
Aivan. Sitten hänestä tuli ministeri Kreikassa.
Nimitysprosessi on keskeytetty.
Jos ehdokkaista on pulaa, minulla on lista.
Puheenjohtaja voi ottaa yhteyttä. Annan listan mielelläni.
Niin, kunhan nimitetään joku.
Olemme laatineet kirjeitä. Viimeksi tänään.
Työryhmämme yrittää saada komissiota -
nimittämään lähettilään.
On uskomatonta, miten he eivät voi... - He eivät halua nimittää.
Edellinen ehdokas joutui eräänlaiseen julkiseen oikeudenkäyntiin -
parlamentin oikeusvaliokunnassa. Häntä syytettiin kristityksi.
Hänen sanottiin antaneen aiemmin sellaisia lausuntoja, -
jossa hän määritteli itsensä kristityksi.
Tästä syystä hänen nimittämisprosessinsa keskeytettiin -
ja päätettiin edetä varoen. Tämä on sitä arkuutta, josta puhuin.
Ja se johtui siitä, mitä hän oli joskus sanonut.
Uskon, että EU-kriittisyys johtuu osaksi tällaisesta.
Ei voi sanoa itseään kristityksi, koska silloin tie nousee pystyyn.
Se osoittaa, miten vaikeaa on puhua kristillisistä arvoista EU:ssa.
Näkee, että Euroopan unioni melkein häpeää juutalais-kristillisiä juuria.
Ja lähettiläitä on vaikka mille asialle.
Siispä on kummallista, että on kaikenlaisia muita lähettiläitä, -
mutta uskonnonvapauslähettiläs ei tule kysymykseen.
Meillä on LGBT-oikeuksien lähettiläs, eikä siinä mitään. Olkoon.
Mutta miksei voida puolustaa tätä perusoikeutta lähettilään viralla?
Lisäisin sellaisen asian, -
että on mielenkiintoista, miten täällä parlamentissa ei tiedetä, -
miltä tyypillinen kristitty näyttää nykyään -
ja mistä hän tulee.
Luulen, että heidän takaraivossaan on sata vuotta vanha kuva.
Siinä keskivertokristitty oli valkoinen, pohjoiselta pallonpuoliskolta.
Mutta jos tutkii tilastoja ja kristinuskon kasvua maailmalla, -
tyypillinen kristitty tänään on musta tai tummahko.
Hän elää eteläisellä pallonpuoliskolla.
Hän on todennäköisimmin köyhä ja vainottu.
Minusta nämä ovat...
Mietitään vaikka pakistanilaista, -
jota syytetään jumalanpilkasta vain sen takia, että hän on kristitty -
eli hänellä on eri uskonto kuin ympäröivällä yhteiskunnalla.
Se on jotain, minkä koko tämän talon pitäisi yhdessä tuumin tuomita.
Mutta täällä on yhä runsaasti ennakkoluuloja ja virhekäsityksiä.
Olen samaa mieltä. Olen ollut Pohjois-Irakissa ja Syyriassa -
raportoimassa kristittyjen vainoista. Siellä tiedettiin EU-lähettiläästä.
Italiassa tuskin kukaan tietää, mutta Irakissa ja Pohjois-Syyriassa -
ja jopa Pakistanissa Asia Bibin tapauksen jälkeen.
EU voi käyttää pehmeää voimaa niillä alueilla, -
joilla sillä on intressejä.
Se on Ján Figelin työn ansiota, -
kun tätä tehtävää ehkä ensi kertaa käytettiin -
pehmeään voimaan noissa maissa. Se on, varmasti.
Tässä tuli mainittua Pohjois-Irak ja Pakistan.
Mitkä maat ovat työryhmässänne painopisteitä?
Nämä muutamat mainitut ovat luonnollisesti maita, -
jotka aiheuttavat eniten huolta.
Julkaisimme raporttimme joitain kuukausia sitten.
Siinä me analysoimme kymmentä maata, -
joissa tilanne on ollut huononemaan päin -
viime vuosien aikana.
Haluan mainita ensinnäkin Nigerian.
Siellä tilanne on tällä hetkellä hälyttävin.
Kirkkoihin ja kristittyjen yhteisöihin tehdään jatkuvasti väkivaltaisia iskuja.
Vaikean tilanteesta tekee se, -
että siellä toimii kaksi radikaalia ryhmää -
hyvin aktiivisesti kahdella eri alueella Nigeriassa, yhtäällä ISWA -
ja kuuluisimpana Boko Haram.
Toinen ongelma liittyy hallinnon rooliin.
Se ei juurikaan tee asialle mitään. Parhaimmassa tapauksessa.
Joskushan on niin, että hallinto auttaa radikaaliryhmiä.
Tässä tapauksessa sanon, että hallinnon toimet ovat riittämättömät -
radikaaliryhmien torjumiseksi. Myös muissa Afrikan maissa, -
esimerkiksi joitain päiviä sitten Kamerunissa -
tehtiin kirkkoisku. Nunnia ja pappeja raiskattiin.
Tällä hetkellä tämä osa Afrikkaa on hyvin iso huolenaihe.
Sitten on myös Pakistan, muut alueet Aasiassa, Irak, -
Syyria ja niin edelleen. Myös Arabian niemimaa on painopistealue.
Saudi-Arabia, Egypti koptivähemmistöineen.
Tilanteita on siis laajalti eri puolilla.
Työryhmän mielestä yksi ratkaisukeino on se, -
että EU voi asettaa vaikkapa yhteistyö- ja kauppasopimusten ehdoksi -
näiden perusoikeuksien suojelemisen.
"Voimme antaa teille rahaa, tukea, kumppanuutta..."
Se on ainoa konkreettinen keino, joka meillä on -
pehmeän voiman lisäksi, mutta senkin mukana pitää olla konkretiaa.
Se on ainoa vaihtoehtomme. "Voimme tukea teitä, -
mutta jos haluatte rahamme ja tukemme, -
teidän pitää suojella uskonnollisia vähemmistöjä."
Tässä tarvitaan enemmän konkretiaa ja tehokkuutta kuin nyt on ollut.
Mainitsit aiemmin eräänlaiset ennakkoluulot -
kristityistä, että he ovat esimerkiksi valkoisia.
Nyt suurin osa kristityistä asuu eteläisellä pallonpuoliskolla.
Onko tässä myös narratiiviongelma, -
jossa eurooppalaiset esitetään imperialisteina ja muuta, -
niin että ei pystytä tavoittamaan näitä maita, -
jotta voisi auttaa ja vaatia kunnioittamaan oikeuksia?
Ehdottomasti. Monet käsittelevät edelleen -
vanhaa imperialistista perintöä.
He näkevät sen niin, että kristinusko oli osa tuota perintöä -
ja nyt he ovat niin herkkiä, että he eivät halua -
tulla millään lailla liitetyksi kristinuskoon.
Mutta tosiaan äsken mainitsemani asian tietää kuka tahansa, -
joka vähänkin tuntee kristinuskon tilannetta maailmalla.
Mutta kun kysyy täällä, vastauksena on usein: "Miksi pitäisi puolustaa -
rikkaita pohjoiseurooppalaisia? He ovat niitä etuoikeutettuja."
Mutta jos täällä ymmärrettäisiin, ja siksi täällä parlamentissa -
tarvitaan lisää tietoutta ja koulutusta uskovien tilanteesta Pakistanissa, -
Afganistanissa, Iranissa, Kiinassa, Nigeriassa. Ja lista jatkuu.
Ja nämä eivät näytä samalta -
kuin keskivertokristityt 100―150 vuotta sitten.
Joten nykyään, kun puhtaan uskonsa takia vainottujen puolesta, -
on tärkeää sanoa, että tilastojen valossa -
kristityt ovat suurin vainottu ryhmä.
Toki muslimejakin vainotaan Kiinassa ja muualla, -
samoin muita uskonnollisia vähemmistöjä. Emme erottele, -
mutta tämä on tilastollinen tosiasia.
Mutta sitten pitää kertoa, keitä he ovat ja miltä he näyttävät.
He ovat köyhiä, ja heillä on kova ahdinko.
Minusta on kaikkien velvollisuus -
auttaa heitä ja puolustaa heidän perusvapauksiaan ja -oikeuksiaan, -
jotka on tunnustettu jo vuosina 1948 ja 1953.
Pidetään näistä arvoista kiinni, -
jos haluamme olla arvoille perustunut Euroopan unioni.
Aivan. Olen sitä mieltä, että jos EU haluaa sanoa muille -
ja myös EU:n sisällä, miten kunnioittaa tiettyjä arvoja, -
sen pitäisi itse vahvistaa näitä arvoja myös muualla.
Muuten EU:sta puuttuu osa.
Fidanza mainitsi Lähi-idän.
Olet ECI-järjestön johtaja.
Millainen uskonnonvapaustilanne Lähi-idässä on?
Mitkä ovat maita, joissa tilanne kohenee tai heikkenee?
Lähi-idässä on käynnissä mielenkiintoinen kehitys.
Olemme puhuneet aiemmin mm. Aabrahamin sopimuksista.
Kuvailisin tilannetta siten, -
että jotkin maat ovat menossa oikeaan suuntaan.
Tilanne ei vielä ole täydellinen. Pitää olla kärsivällinen.
Mutta sitten osa maista menee täysin eri suuntaan.
Siellä tarvitaan porkkanaa ja keppiä, kuten vanha sanonta kuuluu.
Tässä tapauksessa keppiä.
Jos puhutaan vaikka Iranista, -
nytkin Iranin kaduilla ihmisiä tapetaan -
vain sen vuoksi, että he eivät peitä kasvojaan kunnolla.
Jos on olemassa jotain, mistä parlamentin pitäisi olla yksimielinen, -
se on se, että meidän täytyy sanoa, -
ettei tällaista voida hyväksyä 2000-luvulla.
Ja missä on se Euroopan ääni, -
jonka iranilaiset jälleen kerran kaipaisivat kuulla Brysselistä.
Jos palataan vielä Israeliin, -
Israel on tietysti Lähi-idän ainoa maa, jossa kristitty väestönosa kasvaa.
Ja täällä Euroopan unionin olisi minusta tärkeää kysyä, -
jos olemme arvojen unioni, mikä maa Lähi-idässä -
jakaa nämä arvot kanssamme -
ja mitkä maat toimivat -
täysin vastoin näitä arvoja.
Se liittyy myös -
palestiinalaisvaltioon, Hamasiin ja Fatahiin.
Kun yksi osapuoli avoimesti ihannoi -
juutalaisten tappamista ja rakentaa vihan kulttuurin, -
ja me vain suljemme siltä silmämme tai katsomme muualle -
ja annamme jälleen 100 miljoonaa. Ovatko nämä Euroopan arvoja? Eivät.
Se on toinen aihe, jolle EU sulkee silmänsä.
Israelia ja joitain ääriaineksia Israelissa kyllä syynätään.
Aivan. Olemme tietysti hyvin huolissamme Iranin tapahtumista.
Kuvat, joita näemme joka päivä, ovat kauheita.
Me kaikki tiedämme erinomaisen hyvin, -
tai eivät kaikki, -
millaisen uhan Iran muodostaa -
Israelin valtion turvallisuudelle. Haluamme puolustaa Israelia.
Mutta Euroopan instituution monet toimet -
antavat ristiriitaista viestiä.
Minusta Aabrahamin sopimukset -
tulevat olemaan siinä hyvin tärkeässä roolissa.
Totta kai ne ovat askel oikeaan suuntaan, -
mutta ne myös ravistelevat todellisuutta täällä.
Nyt voidaan todeta, että erilainen tulokulma Lähi-itään on mahdollinen -
ja että Israel ja muslimimaat voivat tehdä yhteistyötä.
Ne voivat tehdä yhteistyötä paremman tulevaisuuden, -
kunnioituksen, sopimusten, kaupan ja muun sellaisen eteen.
Se on yhteinen alue, jolle pitää investoida.
Se on hyvä esimerkki USA:n edelliseltä hallinnolta, -
kun se ajoi sopimukset läpi.
Meidän pitää investoida yhä enemmän energiaa -
EU:na ja tehdä jotain samanlaista.
Meidän olisi pitänyt edistää Aabrahamin sopimuksia. - Niinpä.
Toimia geopoliittisesti eikä kasvattaa byrokratiaa -
ja laatia kaikenlaisia papereita. Puolustetaan arvojamme.
Voisin jatkaa tunteja, mutta ohjelma päättyy. Kiitos, ensi kuuhun!
Suomennos: Marianne Tenetz