ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
EU:N JA ISRAELIN SUHTEET
Edellisessä Israel-raportissa kuukausi sitten -
olimme järkyttyneitä Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan.
Keskustelimme siitä, mihin suuntaan sota kehittyy -
millainen maailma on, sitten kun sota toivottavasti loppuu, -
ja miten se yleensäkin vaikuttaa Lähi-itään, Israeliin -
ja EU:n ja Israelin suhteisiin.
Olen Marco Gombacci. Tämä on Israel-raportti Euroopan parlamentista.
Mukana tänään europarlamentaarikko Antonio López-Istúriz White.
Hän on Euroopan parlamentin knesset-delegaation puheenjohtaja.
Mukana myös Daniel Schwammenthal Transatlanttisesta instituutista -
ja Tomas Sandell European Coalition for Israel -järjestöstä.
Palasin juuri Ukrainasta. Olin siellä kymmenen päivää.
Olin Lvivissä. Siellä oli rauhallista, mutta sitten lentokenttää pommitettiin.
Siirryin Lutskiin. Sitä pommitettiin.
Näin siellä epätoivoa ja suurta kärsimystä, -
mutta tapasin myös monia, jotka ovat valmiit puolustamaan maataan.
He ovat saaneet aseita ja avustusta länsimaista ja Euroopasta.
Viime kerralla keskusteltiin, miten Euroopan unioni voisi auttaa -
Ukrainan vastarintaa ja Ukrainaa.
Onko Euroopan unioni auttanut Ukrainaa riittävästi, -
vai voimmeko tehdä enemmän?
Ei lainkaan riittävästi, sillä ukrainalaiset taistelevat puolestamme.
Me olemme pääruoka Putinin ruokalistalla: -
demokratia, eurooppalainen demokratia.
Ukrainalaiset taistelevat arvojemme ja demokratiamme puolesta.
Me eurooppalaiset pidimme niitä itsestään selvinä.
Tämä on meille eurooppalaisille herätyshuuto.
Ensimmäinen reaktio oli oikeanlainen: yhtenäisyys, koordinointi -
ja eurooppalainen henki, mutta sen täytyy jatkua.
Olemme toki auttaneet Ukrainaa taloudellisesti vuodesta 2014.
Ukraina on Krimin valtauksen jälkeen saanut miljardeja euroja, -
ja nyt sodan alkamisen jälkeen se on saanut lähes miljardi euroa -
taloudellisena tukena, erityisesti aseina ja niin edelleen.
Totta kai ukrainalaiset pyytävät lisää.
He pystyvät panemaan hanttiin vastoin kaikkia odotuksia.
Meidän täytyy tukea heitä.
Tähän asti olemme mielestäni vastanneet oikealla tavalla, -
mutta tilanne jatkuu. En tiedä, milloin se loppuu.
Ja kun sota loppuu, tragedia jatkuu.
Pakolaisia on jo nyt miljoonia. Meidän täytyy huolehtia heistä.
Heitä on paitsi Euroopassa myös rajoilla.
Ja kukaan ei puhu lieveilmiöistä.
Rajoilla toimii seksuaalirikollisia ja ihmiskaupparinkejä.
Tällainen toiminta täytyy kitkeä pois kokonaan.
Meidän pitää satsata siihen rahaa ja työskennellä sen eteen.
Uskotko, että EU voi vielä koventaa Venäjä-pakotteita?
Meidän täytyy, kunnes Venäjä ymmärtää, -
ettei se pärjää taloudessa EU:lle.
Olemme paljon suurempia ja vahvempia, -
sillä liberaaleilla demokratioilla on vahvemmat taloudet -
kuin regiimeillä ja diktatuureilla.
Siitä on haittaa itsellemmekin, ja tulemme kärsimään seurauksista, -
mutta meidän pitää olla vahvoja. Tulevaisuutemme riippuu siitä:
säilyykö tulevaisuutemme demokraattisena.
Silloin tällöin valitetaan hitaasta päätöksenteosta -
ja viallisesta demokratiasta, kun odotetaan nopeita ihmekeinoja.
Tiedämme, ettei sellaisia ole. Viittaan populismiin, -
jota Putin on vuosia rahoittanut ja tukenut -
horjuttaakseen eurooppalaista demokratiaa.
Näihin asioihin täytyy kiinnittää huomiota.
Kiitos. Daniel, minkälaista sotaa tämä on?
Ja millaista sotaa me näemme, kun tämä sota päättyy?
Onko se uusi kylmä sota, -
uusi maailmanjärjestys vai jotain muuta?
On vaikea sanoa, millaista sotaa me näemme.
Monet sotilasasiantuntijat olivat yllättyneitä, kuten Antonio sanoi, -
ukrainalaisten puolustuskyvystä -
ja Venäjän armeijan miltei järkyttävistä heikkouksista.
Mutta jos tarkastelemme Venäjän aggression lähihistoriaa alueella, -
en usko, että olemme nähneet vielä sen loppua. Uskon sen jatkuvan.
Ajattelen, ettemme välttämättä näe uutta kylmää sotaa, -
sillä kylmä sota ei koskaan loppunut.
Ajatus historian loppumisesta ei toteutunut -
eikä myöskään sääntöihin perustuva kansainvälinen järjestys.
Se on joissakin demokratioissa, kuten Euroopassa ja USA:ssa, -
mutta olemme oppineet, etenkin Saksa on oppinut, -
että ikävä kyllä ihmisluonto ei ole muuttunut -
ja että emme voi olla naiiveja.
Emme voi luottaa vieraiden ihmisten hyväntahtoisuuteen, -
vaan pitää pystyä puolustamaan itseään, jos haluaa välttyä sodalta.
Olen samaa mieltä. Olen yhtäältä iloisesti yllättynyt -
vastauksemme voimakkuudesta.
Pelkäsin, ettemme osoittaisi tällaista yhtenäisyyttä, -
joten olen siitä tosi iloinen.
Mutta tietenkin pystymme tekemään enemmän.
Jos kysyy ukrainalaisilta, voisimme tehdä paljon enemmän.
Tähän liittyy kysymys pakotteista venäläisen energian tuonnille.
Samaan aikaan, kun olemme asettaneet kovat pakotteet, -
annamme Venäjälle muistaakseni noin miljardi dollaria päivässä -
vastineeksi energian tuonnista.
Se auttaa Venäjää rahoittamaan sotaa.
Siitä täytyy keskustella.
Ja meidän pitää antaa Venäjälle sellainen viesti, -
että me pysymme yhtenä rintamana -
ja että kun toivottavasti tulee aselepo, -
me emme sano tuttuun tapaan: "Voimme solmia suhteet uudelleen."
Voimme solmia suhteet uudelleen vasta, -
kun Venäjä on lähtenyt kokonaan Ukrainan alueelta.
Meidän tulee antaa sellainen viesti, -
että olemme tosissamme, sillä Putin on.
Tilanne on myös säikäyttänyt joitain Euroopan maita.
Ellei Venäjä pysähdy Ukrainaan, -
se jatkaa Baltian maihin, Puolaan ja Suomeen.
Länsimaiden ja Euroopan täytyy pysyä yhtenäisinä.
Samaa sanoivat myös monet ukrainalaiset, kun olin siellä.
He odottivat lisää apua ja pakotteita.
Nähtävästi pakotteet alkavat purra.
Joitain päiviä sitten Venäjä ilmoitti, siirtävänsä painopisteen Donbasiin.
Toinen kysymys on, kannattaako sitä uskoa vai ei.
Tomas, minuun teki vaikutuksen se, -
että kun ylitin rajan Ukrainasta Puolaan, -
näin monia kansalaisjärjestöjä auttamassa pakolaisia, -
jotka saapuivat Puolan ja Euroopan maaperälle.
Näin monen eri maan lippuja, mutta Israelin lippu oli suurin.
Se alleviivaa Israelin roolia myös pakolaisten auttamisessa.
Voitko kertoa hieman Israelin roolista rauhanneuvotteluissa?
Mikä on Israelin hallinnon ja valtion rooli rauhan saavuttamisessa -
ja sovinnon tuomisessa Ukrainan ja Venäjän välille?
Kiitos, Marco. Kiva, että olet palannut Ukrainasta.
Kun puhuit lipuista, luulin, että sanot Suomen lipun.
Molemmat maat ovat minulle rakkaita, -
joten on hienoa kuulla israelilaisjärjestöjen näkyvyydestä.
Minulla on hyvät yhteydet Maailman juutalaiskongressiin, -
ja tiedän, että ainoa asia sen listalla on tämä humanitaarinen kriisi.
Maailman juutalaisyhteisöllä on siis hyvin merkittävä rooli avustustyössä.
Mutta kuten mainitsit, myös Israelin valtiolla on rooli.
Rauhan apostoliksi on toki muitakin ehdokkaita, -
kuten oma presidenttimme Sauli Niinistö.
Erdogan on ollut mukana. Emmanuel Macron haluaisi mukaan.
Mielestäni on kaksi syytä, -
miksi Israeliin kohdistuu tiettyjä odotuksia.
Ensinnäkin pitää muistaa, -
että Israelissa on merkittävä venäläisvähemmistö.
Asukkaista ehkä 20 prosenttia on venäjänkielisiä.
Myös Venäjällä ja maailman juutalaisyhteisössä -
on vaikutusvaltaisia henkilöitä, jotka ovat lähellä Putinia.
Monilla on kaksoiskansalaisuus -
tai muuten läheisiä siteitä juutalaisyhteisöön.
Toinen vaikuttava tekijä on tietysti geopolitiikka.
Tosiasia tänä päivänä on se, että Venäjä on Israelin pohjoisnaapuri.
Senkin takia tilanne on Israelin kannalta hyvin arkaluonteinen.
Sen pitää tasapainotella, -
jottei se joudu törmäyskurssille Kremlin kanssa.
Toisaalta sen täytyy osoittaa osallistuvansa pakoterintamaan.
Minusta Israel toimii hyvin rakentavasti.
Olen iloinen, että presidentti Zelenskyi -
luottaa näin voimakkaasti Israelin hallintoon.
Tästä avautuisi ihan oma keskustelunsa, mutta se tarkoittaa, -
että Israeliin tänä päivänä luotetaan -
Brysselissä, Washingtonissa ja Moskovassa.
Toivotaan, että neuvotteluissa päästään johonkin hyvin nopeasti.
Sitä me rukoilemme.
Luoja varjelkoon, että sota ei jatku, saati laajene.
Miten sota muuttaa prioriteetteja Lähi-idässä?
Samana päivänä, kun Biden oli Puolassa, -
Blinken vieraili Lähi-idässä -
ja keskusteli siellä presidenttien ja pääministerien kanssa.
Miten sota muuttaa Euroopan, Lähi-idän ja Israelin suhteita?
Olen sitä mieltä, että puheet ovat tässä suhteessa ristiriitaisia.
Yhtäältä odotamme, että liittolaisemme Lähi-idässä -
patoamaan Venäjää täällä Euroopassa, -
mutta samanaikaisesti Wienissä Venäjälle annetaan valtaa.
Luotamme Venäjään ja annamme sille avainroolin ydinneuvotteluissa.
Ja nyt esitetään myös, -
että Venäjä saisi käydä vapaasti kauppaa Iranin kanssa.
Se vahvistaisi paradoksaalisesti sekä Venäjää että Irania samaan aikaan.
USA:n linja herättää siis tietyntasoista hämmennystä, -
ja totta kai EU ja USA koordinoivat tiiviisti ponnistelujaan Lähi-idässä.
Sekin on kenties toisen ohjelman aihe, -
Wienin ydinneuvottelut ja sen vaikutukset Eurooppaan.
Voinko lisätä jotain?
Ensinnäkin Tomas tietää, että tukisin mielelläni -
Niinistön kaltaista rauhanvälittäjää.
Hän on hyvä ystäväni ja Suomen pitkäaikainen presidentti.
Hänellä olisi poliittista karismaa sellaiseen tehtävään.
Luottaisin häneen, jos niin tapahtuisi.
Ja Israelista vielä, Israeliin on tullut 20 000 ukrainalaispakolaista, -
toiseksi eniten Euroopan unionin jälkeen.
Se pitää ottaa huomioon.
Israel on antanut myös humanitaarista apua ja rakentanut kenttäsairaaloita.
Olen varma, että tulee vielä lisää. Se on erittäin huomionarvoista.
Geostrategisesti Israel on maa, johon kohdistuu jatkuvasti uhkia.
Bennettin hallinnon, aivan kuten edellistenkin hallintojen, -
on valittava asemansa hyvin tarkasti -
sen mukaan, mitä uhkia on ympäristössä.
Se on ymmärrettävää tässä geostrategisessa tilanteesta.
Olen täysin samaa mieltä Danielin kanssa siitä, -
että tämä on jatkumoa.
Elimme Euroopassa onnellisella 1980- ja 1990-luvulla.
Luulimme, että taistelu oli ohi, kun Berliinin muuri kaatui.
Se on palannut.
Toimijat voivat olla erilaiset. Varokaa Kiinaa Venäjän jälkeen.
Mutta tällä hetkellä olemme auttamassa, valitettavasti, -
alueellista konfliktia globaalissa kontekstissa, -
kuten aiemmin Korean, Vietnamin, -
Kuuban ja Unkarin ja nyt Ukrainan tapauksessa.
Tässäkin törmäävät jälleen kaksi maailmankatsomusta, -
demokraattinen ja auktoritaarinen.
Meidän on tehtävä selväksi, mikä on kantamme ja asemamme.
Se on selvää itselleni, poliittiselle ryhmälleni ja monille muille ryhmille.
Osalle se on vielä vähän epäselvää.
He valitsevat autoritaarisemman hallintotavan.
Meidän pitää voittaa heidät demokraattisesti.
Pitää selvittää Putinin kaltaisten henkilöiden tukea ja rahoitusta -
tälle epävakauttamiselle demokratioidemme sisällä.
Demokratiat ovat joskus heikkoja, sillä olemme avoimia yhteiskuntia.
Meitä ei valvota niin kuin neuvosto- järjestelmässä tai Venäjällä nyt.
Meillä on kovempi taistelu.
Joskus taistelemme kädet selät taakse sidottuina.
Taistelemme vapauden puolesta. Nykyään ajatellaan vain itseään.
Ajatellaan lapsiamme ja lastenlapsiamme.
Millaisen tulevaisuuden jätämme heille?
Isovanhempamme ja vanhempamme jättivät meille -
uskomattoman hienon EU:n, -
joka on tehnyt lopun vuosisatoja kestäneen tappamisen ja sotimisen.
Millaisen maailman jätämme lapsillemme?
Ajattelemmeko itsekeskeisesti vai ajattelemmeko tulevaisuutta?
Muistutit kiintoisasti, että Israel elää pysyvästi uhkan alaisena.
Olen aika ajoin kuunnellut televisiosta analyytikkoja tai professoreita, -
jotka ovat sodan alusta asti pyytäneet Ukrainaa antautumaan.
Samalla mentaliteetilla Israelia ei luultavasti olisi enää olemassa, -
sillä sitä olisi pyydetty antautumaan heti.
Samaan aikaan liberaalien demokratioiden -
on tärkeää auttaa muita maita kunnioittamaan ja edistämään -
tiettyjä arvoja.
Ja jos vielä puhutaan Israelista -
ja Euroopan geopoliittisesta muutoksesta, -
muutos on valtava.
EU päätti ensikertaa viedä aseita ulkopuoliselle valtiolle.
Voiko tästä alkaa myös aiempaa tiiviimpi sotilaallinen yhteistyö -
esimerkiksi EU:n ja Israelin välillä? Tarkoitan erityisesti -
kalustoon ja aseisiin liittyvää tutkimusta ja innovaatioita.
Tiedämme, että jäsenmaiden ja Israelin välillä on läheisiä suhteita.
Israel on myös hyvin arvostettu Naton kumppani.
Ja tiedämme, että Saksa, joka ilmoitti vahvistavansa armeijaansa, -
harkitsee ohjuspuolustuksen yhtenä vaihtoehtona -
Israelin Arrow-järjestelmää.
Minusta kävisi hyvinkin järkeen, -
että olemassa olevia turvallisuus- ja sotilassuhteita syvennettäisiin.
Israelilla on paljon tarjottavaa. Se on samanmielinen maa.
Molemmat hyötyisivät tiiviimmästä yhteistyöstä.
Olet Transatlanttisesta instituutista.
Miten kommentoisit Bidenin puheita Puolassa?
Hän kutsui Putinia "teurastajaksi" -
ja antoi ymmärtää toivovansa vallanvaihtoa.
Ulkoministeriö ja Valkoisen talon lehdistösihteeri sanoivat jälkeenpäin, -
ettei Yhdysvallat pyri vallanvaihtoon. Mitä ajattelet?
Meidän ei pitäisi vatvoa liikaa sanoja, -
vaikkakin olen periaatteessa täysin samaa mieltä.
Pitkällä aikavälillä, kuten sanoin aiemmin, -
meidän tulee seistä lujasti ukrainalaisten tukena -
kaikin mahdollisin tavoin, myös toimittamalla sotilaallista kalustoa -
ja taloudellista tukea sekä asettamalla pakotteita Venäjälle.
Täytyy osoittaa, että olemme yhtenäisiä.
Toivon mukaan se vaikuttaa niin, että Venäjän käytös muuttuu.
Jos voimme edesauttaa vallanvaihtoa, niin mahtavaa, -
mutta jos saisimme Venäjä muuttamaan käytöstään, -
se olisi suuri saavutus yhteisen turvallisuutemme kannalta.
Olen sitä mieltä, että meidän pitää entistä enemmän korostaa -
olemassa olevaa Nato-kumppanuuttamme.
Pidän Saksan toimia aivan oikeina.
Meidän pitää vahvistaa läsnäoloamme myös Itä-Euroopassa, -
niin ettei Venäjän johtajille jää millään lailla epäselväksi, -
että artikla 5 ei ole vain rivi paperinpalasella -
vaan että se todella tarkoittaa jotain.
Näin saadaan estettyä pahimmat skenaariot.
Emme halua sotaa, mutta jotta sodalta välttyisi, -
pitää osoittaa, että olemme valmiit sotaan.
Jo muinaiset roomalaiset ja kreikkalaiset ymmärsivät tämän: -
jos haluat rauhaa, varaudu sotaan.
Se on paikkansa pitävä historiallinen näkökulma.
Haluaisin sanoa Bidenille, -
että hänen tulisi tukea demokraattisia voimia Venäjällä.
Niin meidän kaikkien pitäisi tehdä.
Toivoa on. Venäjällä on yhä niitä, jotka haluavat demokratiaa.
Aleksei Navalnyi ja monet muut. Heitä on myrkytetty ja vangittu, -
tuhansia venäläisiä.
Hämmentävien lausuntojen sijaan annetaan selvä tukemme -
Venäjän demokraattiselle oppositiolle, jotta se seuraavissa vaaleissa voittaa.
Tällä tavalla autamme Venäjää, sillä on paljon venäläisiä, -
jotka ovat Eurooppa-mielisiä ja kannattavat demokratiaa.
Autetaan heitä. Se olisi paljon rakentavampaa.
Se olisi paras lausunto Bidenilta.
On hyvä idea tukea Venäjän demokraattisia puolueita -
ja Venäjän kansalaisyhteiskuntaa, -
joka tähyää länteen eikä menneisyyteen.
Onko Venäjän hallinnossa elementtejä, -
jotka tahtovat rauhaa ja poliittista muutosta?
Tarkoitan myös sotilaallista ja taloudellista johtoporrasta.
Totta kai.
Puhumme aina venäläisistä.
En ole Venäjä-asiantuntija, mutta tunnen monia venäläisiä.
Kaikki eivät kannata Putinia. Monet kannattavat demokratiaa.
He saivat maistaa sitä Berliinin muurin murruttua, -
mutta sitä ei kestänyt tarpeeksi pitkään.
Kenties pitäisi miettiä myös, missä mentiin vikaan.
Ehkä emme auttaneet Venäjän demokraattista prosessia.
Eurooppalaiset ja amerikkalaiset halusivat liikaa tehdä bisnestä -
eivätkä auttaneet vahvistamaan demokratiaperiaatetta, -
jota monet venäläiset ovat kaivanneet vuosisatoja.
Siinä voisi olla itsetutkiskelun paikka ja ajattelemisen aihetta meille, -
miten voisimme kääntää tilanteen Venäjällä.
Totta. Tomas, mitä ajattelet?
Aivan. Puhun suomalaisena.
Meillä on tiettyjä kokemuksia samasta itärajasta.
Toisin esiin toisenkin asian, johon liittyy itsetutkiskelua.
Tulee katsoa viimeksi kuluneita 20 vuotta.
Onko länsi jossain vaiheessa ylittänyt rajaa?
Henry Kissinger toi selvästi esiin vuonna 2014 näkemyksensä siitä, -
mikä on Ukrainan paikka Euroopassa.
Palataanpa jälleen Suomen esimerkkiin.
Meiltä meni 50 vuotta tulla vähitellen osaksi länttä.
Vältimme äkkiliikkeitä, jotka vastapuoli olisi voinut tulkita väärin.
Niin paljon kuin uskonkin, että täytyy puolustaa lujasti Ukrainaa -
ja arvoja, joihin me uskomme, olen myös realisti.
Asun kyllin lähellä Venäjää tietääkseni, -
ettei toiveajatteluun ole varaa. Meidän pitää pohtia, -
että jos Venäjä ei lähde demokratian tielle -
tulevan 25 tai 30 vuoden aikana, miten suhtaudumme diplomaattisesti.
Tällaisena aikana tarvitaan diplomaatteja, kuten Kissinger.
Maailma ei ole ideaalinen, eikä se näytä sellaiselta -
kuin haluaisimme sen näyttävän.
Ja palataksemme vielä presidenttiimme, -
olemme kiitollisia siitä, että meillä on taitava presidentti tässä tilanteessa.
Minusta Suomelta, Itävallalta, ehkä Sveitsiltä, olisi paljon opittavaa.
Mielestäni Euroopan kannalta paras vastaus ei ole polarisaatio, -
jossa Natolla ja Venäjällä olisi mahdollisimman paljon yhteistä rajaa.
Tilaa on myös tietylle puolueettomuudelle.
Samalla on sanottava, -
että Suomen hallitus on luultavasti hakemassa Nato-jäsenyyttä.
Asiat muuttuvat, mutta meidän ei pitäisi ylireagoida.
Tulisi pohtia rauhassa, mikä on tilanteemme.
Olla realisti. Niin, kuulun realistien koulukuntaan.
Onko tämä näkökulma oikea ja realistinen?
Edistääkö se rauhaa ja samalla auttaa ukrainalaisia?
Realistinen lähestymistapa ei ikinä mene metsään.
Asiat pitää nähdä niin kuin ne ovat.
Kysymys kuuluu, mitä teemme analyysimme ja arviomme jälkeen.
Voin vain korostaa, että iso osa Euroopasta on herännyt.
Olemme ajatelleet, että maailman kaikki hallinnot -
pyrkivät kuta kuinkin samaan -
kuin meidänkin demokraattiset hallintomme.
On ajateltu naiivisti, että jos olemme tekemisissä heidän kanssaan, -
he muuttuvat enemmän kaltaisiksemme, -
ja aggressiiviset hallinnot kaatuvat. Ajatus on osoittautunut virheelliseksi.
Meidän on seistävä lujina. Minusta me emme voi pysyä puolueettomina.
Suomen lähestymistapa ja kokemus -
kumpuavat konkreettisesta historiallisesta perspektiivistä, -
mutta se ei voi olla malli Euroopalle. Emme voi olla puolueettomia.
Suomella ei ollut vaihtoehtoja. Meillä on. Meidän pitää varautua -
pitkään kamppailuun, jolta pitkään ummistimme silmämme.
Kiintoisaa. Meillä on minuutti aikaa loppukaneettiin.
Venäjä ei ole käyttänyt veto-oikeutta Ukrainan EU-jäsenyyteen.
Lyhyt kommentti.
Ukraina on demokratia.
Keneltäkään ei kysytä mielipidettä.
Minun käsitykseni demokratiasta on se, -
että Ukraina päättää omasta kohtalostaan.
Sitä demokratia on.
Ukrainalaisten enemmistö päättää, mikä on Ukrainan tulevaisuus.
Sitä itse puolustan, ja tiedän, että kaikki tässä paneelissa -
ja valtaosa Euroopasta puolustaa.
Paljon kiitoksia. Nähdään taas ensi kuussa.
Toivottavasti siinä vaiheessa vallitsee taas rauha.
Suomennos: Marianne Tenetz