ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
75 vuotta Auschwitz-Birkenaun vapauttamisesta
Shalom ja tervetuloa ohjelman pariin!
Olemme Euroopan parlamentissa EU:n sydämessä Brysselissä.
Aiheemme on "75 vuotta Auschwitz- Birkenaun vapauttamisesta".
Pohdimme, mitä se merkitsee tämän päivän eurooppalaisille.
Mukana tänään professori Julien Klener, -
Belgian juutalaisyhteisön entinen johtaja; -
Tomas Sandell, ECI-järjestön johtaja ja perustaja; -
ja Bert-Jan Ruissen, europarlamentaarikko Alankomaista -
Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmän jäsen. Tervetuloa!
Aloitetaan teistä, Tomas. Ei kiinnitetä huomiota joulukuuseen.
Tämä on vuoden ja vuosikymmenen ensimmäinen jakso.
Millainen näky ECI:llä on näin vuoden 2020 alussa?
Voisitteko lyhyesti kommentoida kenraali Suleimanin tappanutta iskua?
Hyvää uutta vuotta, Simon ja panelistit!
Tämä on uuden vuosikymmenen ensimmäinen -
Euroopan parlamentin studiossa kuvattava ohjelma.
Se on juhlimisen ja mainitsemisen arvoinen asia.
Mutta mennään viime päivien vakaviin tapahtumiin Irakissa.
Täytyy pitää mielessä muutama asia.
Syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen vuonna 2001 -
kansainvälinen yhteisö julisti sodan terrorismia vastaan.
Näitä nykyisiä tapahtumia täytyy peilata sen valossa.
Kun Osama bin Laden otettiin viimein kiinni ja eliminoitiin -
Barack Obaman virkakaudella, -
kansainvälinen yhteisö oli siitä kokonaisuudessaan hyvin kiitollinen.
Vaikka olosuhteet ovat nyt erilaiset, -
se ei muuta sitä tosiasiaa, että kenraali Suleimani -
oli saman tason terroristijohtaja kuin Osama bin Ladenkin.
Mutta nyt joissain uutisjutuissa kenraali Suleimania -
pidetään melkeinpä sankarina, -
diplomaattina tai poliittisena johtajana.
Meidän täytyy muistaa, kuka hän oli.
Hän oli terroristijohtaja, jolla oli paljon verta käsissään.
Iranilaiset toisinajattelijat ovat kysyneet minulta, -
mikseivät eurooppalaiset johtajat sanoneet mitään -
viime viikkoina ja kuukausina, -
kun Iranin julma hallinto tappoi jopa tuhat ihmistä.
Ja nyt kun eliminoitiin johtaja, joka oli Iranin julmimpia -
ja jonka kontolla on paljon tappamista Lähi-idässä, -
siitä tulikin yhtäkkiä iso juttu.
On tärkeää nähdä se asiayhteydessään.
Ja yhdestä asiasta voimme olla varmoja.
Kenraali Suleimani ei enää tapa.
Palataanpa ECI:hin.
Järjestömme ei ensisijassa keskity turvallisuus- ja sotilasasioihin.
Pyrimme mobilisoimaan kansalaisyhteiskuntaa -
antisemitismin vastaiseen taisteluun.
Haluamme rakentaa siltaa Euroopan instituutioiden ja YK:n päättäjiin -
ja auttaa johtajia ymmärtämään Lähi-idän konfliktin moninaisuutta.
Pyrimme myös tuomaan uusia työkaluja ja keinoja -
antisemitismin vastaiseen taisteluun.
Jatkamme sitä vuonna 2020 täällä Euroopan parlamentissa -
vahvan kumppanimme Bert-Janin ja muiden kanssa.
Toivomme, että tänä vuonna asiat edistyvät oikeansuuntaisesti.
Toivotaan ja rukoillaan.
Bert-Jan, tervetuloa jälleen ohjelmaan!
Tänä vuonna Auschwitz-Birkenaun vapauttamisesta -
tulee kuluneeksi 75 vuotta.
Myös holokaustin muistopäivä täyttää tänä vuonna 15 vuotta.
Miten tärkeää tämän parlamentin on muistaa tätä tärkeää päivää -
ja muistella, mitä Euroopassa tapahtui yli 80 vuotta sitten, -
kun yli kuusi miljoonaa juutalaista murhattiin systemaattisesti?
Minusta on hyvin merkittävää ja tärkeää, -
että me muistutamme itseämme, mitä tapahtui toisessa maailmansodassa.
Meidän ei saa koskaan unohtaa, mitä tapahtui.
Ja täytyy varmistaa, ettei se enää ikinä toistu.
On todella tärkeää pitää se mielessä, -
koska antisemitismi ei ole vain jotain menneisyydestä.
Antisemitismi on todellista ja yhä läsnä Euroopassa.
Ja on todettava, että antisemitismi on lisääntymässä Euroopassa.
Holokausti osoittaa meille, -
miten vaarallista on, kun ihmisiä ei kunnioiteta.
Miten vaarallista on vihata ihmisiä.
Ja miten vaarallista on sulkea silmät -
yhteiskunnan vahingolliselta kehitykseltä.
Se on mielestäni tärkein syy, miksi on tärkeää -
viettää vuosittain holokaustin muistopäivää.
Mainiota. Professori Klener, kunnia saada teidät ohjelmaan.
Tämä on meille suuri etuoikeus, sillä olette holokaustin lapsiselviytyjä.
Voisitteko kertoa vaikuttavasta ja koskettavasta tarinastanne jotain?
Se on tarina juutalaislapsesta, -
joka syntyi Oostenden kaupungissa Belgiassa lokakuussa 1939.
Vuoden 1940 lopussa lapsen nimi...
Olen nähnyt Oostenden paperit, joissa oli luettelot juutalaisista.
Olen nähnyt nimeni siellä.
Joku oli kirjoittanut kynällä sen kohdalle "liian nuori".
Synnyin hetkellä, -
joka oli juutalaislapselle historian pahin mahdollinen hetki syntyä.
Omaan napaan tuijottaminen ei missään nimessä ole minun juttuni, -
mutta elokuussa 1942 -
Belgian rannikkoalueen juutalaiset kerättiin yhteen ja pidätettiin.
Vanhemmillani oli Belgian kansalaisuus, -
joten heidät jätettiin rauhaan lokakuuhun 1942 asti.
Silloin meidän piti lähteä Oostendestä.
Saimme valita neljästä kaupungista. Vanhempani valitsivat Brysselin.
Ehkä heillä oli sinne yhteyksiä. En tiedä. He eivät koskaan selittäneet.
Siellä minut annettiin pois.
Joskus minusta tuntuu, että minut heitettiin pois.
Eräs ei-juutalainen perhe otti minut kasvattilapseksi.
He... tuota...
Kaikki, mitä minä sanon... Milloin ihminen tajuaa olevansa ihmisolento?
Milloin tajuaa, mitä on tapahtunut? Mikä on oma historia? Teini-iässä.
Sen ikäisenä aloin koota palasia kasvuvuosistani Brysselissä.
Ja niin minä tajusin, että minusta huolehtineet ihmiset -
ottivat suuria riskejä.
Kuitenkin mitä ikinä sitten tapahtuikaan, -
olen jälkeen päin tullut tietämään, -
että mukanaoloni heidän perheessään oli heille vaikeaa.
Mutta kuitenkin minä selviydyin, -
ja minulla oli ainakin mahdollisuus käydä kouluni normaalisti.
Bryssel vapautettiin syyskuussa 1944.
Olin silloin melkein viisivuotias, -
joten sain käydä kouluni normaalisti.
Ja juutalaisen sukuni kohtalo oli se, -
että Belgiassa eläneestä suvusta 95 prosenttia ei koskaan palannut.
Mutta minulla oli vanhempani, tosin hyvin huonossa kunnossa.
Äitini oli saanut tuberkuloosin.
Sodan jälkeen hän meni parantolaan Davosiin.
Näin hänet aina silloin tällöin.
En tahdo mustata tarinaani yhtään enempää kuin tarpeen.
Sentään minulla oli elämä. Se on tärkeää.
Isäni oli ehdottomasti särkynyt mies sodan jälkeen.
Mutta kaikesta huolimatta sain käydä koulut.
Minä kykenin rakastamaan ja välillä aina suututtamaankin ihmisiä.
Syystä tai toisesta vanhempani etsivät minua mutta eivät löytäneet.
Ja olette täällä tänään. Te siis voititte. Juutalaisyhteisö voitti.
Kiitos, että jaoitte tarinanne.
ECI on puolustanut Israelin asiaa -
ja taistellut erittäin ansiokkaasti juutalaisvihan nousua vastaan -
Euroopan parlamentissa ja muualla.
Virallinen holokaustin muistojuhla järjestetään Auschwitzissa.
Siihen osallistuu yli 120 holokaustiselviytyjää, -
ja juhlallisuuksista raportoi yli 250 tv-kanavaa maailmalta.
Mutta miksi siitä huolimatta antisemitismi kasvaa tavalla, -
jollaista ei ole nähty sitten toisen maailmansodan?
Vastaus on pitkä ja monitahoinen. Pahoittelen, että yksinkertaistan sitä.
Tahdon mainita yhden syyn, jota itse pidän hyvin tärkeänä.
On olemassa tietty narratiivi, -
jota jälleen kerrotaan tammikuun 27. päivänä -
Auschwitzin vapauttamisen 75. vuosipäivän juhlassa.
Mutta se narratiivi on tietyllä tavalla vajaa.
Tarkoitan sillä sitä, että ellemme tarkastele kokonaiskuvaa -
ja vuoden 1945 jälkeisiä tapahtumia, mikään ei tunnu käyvän järkeen.
Kaikki on pelkkää tragediaa, -
eikä millään tunnu olevan yhteyttä nykypäivään.
Meidän täytyykin tarkastella koko asian toista lukua, -
jolloin juutalaiset nousivat holokaustin tuhkista -
perustamaan uudelleen kansalliskotinsa Israeliin.
Vasta sitten koko asia ja kaikki se kärsimys käyvät järkeen.
Se ei tietenkään oikeuta mitään millään tavalla.
Tarkoitan vain, että juutalaisyhteisö elää tänä päivänä ja voi hyvin.
Se on vahvempi kuin koskaan. Israel on valona maailmalle.
Se tarkoittaa myös, että kun tänään sanomme "Ei enää koskaan", -
meidän tulisi linkittää juutalaiset keskuudessamme juutalaisvaltioon.
Holokaustia ei tule pitää irrallisena tapahtumana -
erillään vuoden 1948 tapahtumista.
Meidän täytyy rakentaa se silta.
Vasta sitten voimme mielestäni löytää vastalääkkeen antisemitismille -
ja sanoa: "Petimme juutalaiset silloin.
Nyt meidän pitää puolustaa heitä sanoin ja teoin."
Ja se pitää sisällään tämän ihmeen, -
uudelleen perustetun juutalaisen kotimaan.
Ehdottomasti. Bert-Jan, Anne Frankin tarinasta ja päiväkirjasta tuli prisma,-
jonka läpi miljoonat lapset saivat kuulla -
holokaustista ja sen kauhuista.
Jos ajatellaan natsien aiheuttamaa hävitystä, -
voisitteko kertoa hieman, mitä tapahtui Hollannissa -
natsimiehityksen aikana, ja etenkin juutalaisyhteisön ahdingosta?
Se, mitä juutalaisille tapahtui toisessa maailmansodassa, oli hirvittävää -
kaikkialla Euroopassa.
Kuten sanoin, on hyvin tärkeää pitää kaikki muistot elossa.
Jos puhutaan Hollannin tilanteesta, -
se oli melko samanlainen kuin Belgian tilanne.
Hollannin juutalaisväestöstä kolme neljäsosaa, -
kolme neljäsosaa murhattiin.
Heistä valtaosa vietiin ensin Westerborkin kokoamisleirille.
Sieltä heidät vietiin Auschwitzin ja Sobiboriin tuhoamisleireille.
Ennen toista maailmansotaa -
monilla paikkakunnilla Alankomaissa oli elinvoimaiset juutalaisyhteisöt.
Toisen maailmansodan jälkeen -
monet näistä yhteisöistä olivat kadonneet -
tai kutistuneet lähes olemattomiin.
Se on yksi syistä, -
miksi on tärkeää pitää mielessä kaikki tämä historia.
Julien, te olette läpikäynyt holokaustin kauhut.
Ovatko Euroopan unioni ja Eurooppa ottaneet opikseen holokaustista -
ja jos eivät, mitä niiden tulisi oppia siitä?
Erittäin vaikea kysymys.
Tosiasia on se, että jos edelleen tänä päivänä puhutaan -
ja koetaan tarvetta koulutukselle holokaustin muistosta, -
se tarkoittaa, että paitsi yksityishenkilönä, -
myös osana eurooppalaista yhteiskuntaa, -
tunnemme, että tarve on edelleen olemassa.
Miksi se on olemassa? Miksi antijuutalaisuus...
En osaa puhua antisemitismistä. Kertokaa joku, keitä ovat seemiläiset.
Puhun mieluummin antijuutalaisuudesta.
Mielestäni historian saatossa juutalainen, kuvitteellinen juutalainen,
on tullut pahan vertauskuvaksi.
Se on olemassa. Se on olemassa käytettäväksi.
Se on syvään tunkeutunut eurooppalaiseen... psyykeen, kenties.
Niinpä valppaus -
ylempänä välttämättömyytenä -
ja valppaana oleminen holokaustin muiston koulutuksellakin.
Nyt meitä ovat vastassa sukupolvet, -
jotka eivät tiedä kovin paljon shoasta.
Viimeiset todistajat ovat poistumassa tältä puolelta elämä.
Jos Eurooppa -
tahtoo jatkaa muistamista -
konferenssein ja erilaisin kansallisin toimin, -
se on äärimmäisen välttämätöntä.
Muutoin, minun täytyy sanoa, meidän täytyy immunisoida yhteiskunta -
niitä inhottavuuksia vastaan, jotka johtivat erityisesti 1900-luvulla -
hirviömäisiin tekoihin, -
ihmisten joukkotappamiseen -
vain sen takia, koska he olivat syntyneet.
Tomas, 80 vuotta holokaustin kauhujen -
ja toisen maailmansodan alkamisen jälkeen -
hiljattain Puolassa koululapset laitettiin esittämään Auschwitz-tanssi,-
jossa lapsilla oli hakaristit ja he esittivät tappavansa toisiaan kaasulla.
Se ei ole oikea tapa muistaa ja opettaa holokaustin tapahtumista -
lapsille, joiden täytyy tietää totuus.
Miten koulutuksessa lapsille ja nuorille voisi opettaa totuutta tapahtumista?
Mielestäni koulutus on ehdottomasti oleellista.
Tajusin, että minun pitäisi puhua vähemmän ja kuunnella ystäväämme,-
joka on vielä keskuudessamme.
Hän on holokaustin selviytyjien sukupolvea, -
joka ei ole täällä välttämättä enää 20―25 vuoden kuluttua.
Toivotaan, että on. Ainakin teitä on vähemmän.
Europarlamentaarikko Edtstadler kertoi täällä -
muutama kuukausi sitten, kuinka hänen elämänsä muuttui, -
kun hän ensi kertaa tapasi holokaustista selviytyneen -
ja kuuli hänen tarinansa.
Se on paljon tehokkaampaa kuin jokin teoria tai opetussisältö.
Koulutus on kuitenkin vastaus.
Täytyy muistaa myös eräs seikka.
Sellaiselle ihmiselle, joka on varttunut vaikkapa 2000-luvun alussa, -
holokausti on yhtä kaukainen asia kuin meille Ranskan vallankumous.
Meidän pitää tuoda se eloon -
tavalla, joka puhuttelee nykypäivän ihmistä.
Antisemitismin vastaisen taistelun EU-koordinaattori von Schnurbein -
tekee erinomaista työtä.
Mutta enemmän voidaan ja pitäisikin tehdä.
Toivon samaa kuin tekin, Julien, -
joka vartuitte ei-juutalaisessa perheessä, -
että tänään ja tulevina vuosina -
tulee vielä monen monituista ei-juutalaista perhettä, -
joille antisemitismin vastainen taistelu olisi henkilökohtainen vakaumus.
Ja meidän pitää aloittaa ennen kuin on liian myöhäistä, -
ei vasta sitten, kun junat jo odottavat asemilla.
Meidän pitää aloittaa, kun näemme ensimmäiset varoitusmerkit.
Ikävä kyllä näimme viime kuussa New Yorkin tapahtumat.
Olemme pitäneet USA:ta turvasatamana.
Antisemitismistä on todella tullut globaalia -
uudella ja vaarallisella tavalla, ja nyt on aika reagoida.
Bert-Jan, voimme oppia shoasta ainakin sen, -
että se, mikä alkaa juutalaisista, ei ikinä pääty juutalaisiin.
Kuinka voimme kouluttaa muita parlamentin jäseniä -
ymmärtämään holokaustin kauheuksia -
mutta myös torjumaan pikaisesti juutalaisvihaa kautta maanosan?
Sehän on nyt ankarinta sitten toisen maailmansodan.
Kaikki alkaa tietoudesta.
Mielestäni Euroopan parlamentti voi olla merkittävässä roolissa -
tietouden lisäämisessä.
Täällä Euroopan parlamentissa on ihmisiä kaikkialta Euroopasta.
Ja tämä on koko Euroopan ongelma.
Näkisin, että Euroopan parlamentti toimii jo aika aktiivisesti eri aloilla,
esimerkiksi holokaustin muistamisessa.
Me tuemme koulutusta -
ja entisten keskitysleirien säilyttämistä.
Mutta meidän täytyy tehdä enemmän.
Jos puhutaan Euroopan parlamentista ja Euroopan komissiosta, -
meidän on tehtävä selväksi, -
että taistelun antijuutalaisuutta ja antisemitismiä vastaan -
täytyy olla tulevana kautena tärkein painopistealue.
Tarvitaan lisää kapasiteettia -
Euroopan komission tasolla, -
selviä sääntöjä, selvä määritelmä.
Ja EU voi mielestäni myös auttaa ja tukea jäsenmaita -
niiden taistelussa antisemitismiä vastaan.
Tarvitaan esimerkiksi koulutusta.
On tärkeää opettaa lapsille koulussa ja myös kotona, -
miten tärkeää on kunnioittaa toinen toista, -
ja opettaa lapsille myös, mitä historiassa on tapahtunut.
Tomas, ohjelma-aikaa on vielä pari minuuttia.
Tänä päivänä näemme, kuten olemme keskustelleet, -
että juutalaisviha ei ole ikinä ollut näin vakavaa -
sitten 1930―40-lukujen ja toisen maailmansodan.
Mutta nyt iso ero on, että juutalaisilla on toivo, koska on juutalaisvaltio.
Sen armeija on maailman vahvimpia.
Miten tärkeää on linkittää shoan tapahtumat ja Israelin tukeminen?
Silloin, 80 vuotta sitten, juutalaisilla ei ollut kotimaata, jonne paeta.
Olen sanonut useasti, -
että jos vuonna 1938 olisi ollut olemassa juutalainen kansankoti, -
kuten San Remossa v. 1920 luvattiin, miljoonia juutalaisia olisi säästynyt.
Emme siten voi ikinä aliarvioida juutalaisvaltion merkitystä tänään.
En tarkoita, etteikö tulisi olla kunnioitusta.
Juutalaisten pitää tuntea olonsa tervetulleeksi Euroopassa -
ja kaikkialla, missä he asuvatkin.
Professori Klener on yhtä hyvin belgialainen kuin juutalainenkin.
Sitä ei tulisi ikinä kyseenalaistaa.
Samaan aikaan on rinnakkainen ajatus, että jos tilanne heikkenee, -
myönteistä on, että on olemassa yksi valtio.
Kun kaikki muut maat sulkevat rajansa, on olemassa yksi maa, -
joka pitää rajansa avoinna, nyky-Israelin valtio.
Tämä on pelastava puoli tätä hirvittävää historiaa, -
josta meitä jälleen muistutetaan tammikuun 27. päivänä. On toivoa.
Sanomme: Kauan eläköön Israelin valtio.
Ja kauan eläkööt Euroopan juutalaiset -
ja jääkööt siunaukseksi maillemme.
He ovat eläneet kaikkia imperiumeja kauemmin. Eivät he nytkään katoa.
Julien, onko teillä sanoma katsojille juutalaisvihan vastaisesta taistelusta,-
etenkin näin Auschwitz-Birkenaun vapauttamisen 75. muistovuonna?
Minulla ei ole mitään muuta sanomaa, -
kuin että elämäni aikana -
olen yrittänyt puhua ihmisille ja ryhmille.
Olen sanonut, ettemme saa ikinä vakuutettua massoille, -
että antijuutalaisuus on -
perustavanlaatuinen uhka.
Mutta jos voi tavoittaa vain pienenkin ihmisryhmän, -
jos on sata tai tuhat kuulijaa, -
ja saa 25 ihmistä ymmärtämään sanoman -
valppaudesta, suojatoimista, toiminnasta, -
on vielä toivoa, että eräänä päivänä -
valo ehdottomasti loistaa ihmiskunnan ylle.
Teillä on tässä paneelissa kolme ja tuhansia katsojia.
Kiitos, että katsoit ohjelman, -
vuoden 2020 ja uuden vuosi- kymmenen ensimmäisen ohjelman.
Tahdon muistuttaa, -
kun vietämme Auschwitz-Birkenaun vapauttamisen 75. muistovuotta: -
meidän pitää nousta vastustamaan juutalaisvihaa Euroopassa -
ja painostaa EU:n päättäjiä puolustamaan juutalaisia, -
missä ikinä he ovat uhattuina.
Kiitos, että katsoit tämän kuukauden jakson.
Suomennos: Marianne Tenetz