ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
YK:n jakosuunnitelman 70-vuotispäivä
Hei ja tervetuloa ohjelman pariin!
Olemme Euroopan parlamentissa Euroopan unionin sydämessä.
Tänään keskustelemme YK:n jakosuunnitelman 70-vuotispäivästä -
sekä sen merkityksestä Israelille ja Euroopalle tänään.
Vieraana tänään: MEP Anders Vistisen, -
tervetuloa ohjelmaan; -
Tomas Sandell, ECI:n perustaja ja johtaja; -
ja Alex Benjamin, Israelin―Euroopan julkisasiain järjestön johtaja.
Kiva, että tulitte ohjelmaan.
Tomas, aloitetaan teistä.
YK:n jakosuunnitelma oli YK:n ehdotus -
juutalaisten ja arabien konfliktin ratkaisemiseksi.
Ratkaisuksi YK ehdotti jakosuunnitelmaa.
Päätöslauselma 181 annettiin 29.11.1947.
Miten merkittävä tämä vuosipäivä on Israelin ja eri maiden diplomatialle?
Kiva olla taas ohjelmassa.
Jakosuunnitelma on tärkeä uskoakseni monista syistä.
Ensinnäkin on tärkeä selventää, -
ettei YK luonut juutalaisvaltiota, kuten virheellisesti väitetään.
Kansainvälinen laki ei takaa YK:lle oikeutta uusien valtioiden luomiseen.
Nähdäkseni täytyy palata vuoteen 1920 ja San Remoon -
ja mandaattiin vuodelta 1922.
Nämä oikeudet siis annettiin juutalaiskansalle jo paljon aiemmin -
kuin vuonna 1947.
Silti on tärkeää muistuttaa, -
että Israel sai sekä Kansainliiton että YK:n hyväksynnän.
Juutalaisten itsemääräämisoikeus esi-isiensä maahan vahvistettiin.
Se on asian juridinen puoli.
Käytännöllinen taso taas on kuin koetinkivi, -
joka vahvistaa asian yhä uudelleen.
Juutalaisille annettua lupausta nakerrettiin.
Uudessa ehdotuksessa he saivat alun perin luvattua vähemmän.
Juutalaiset hyväksyivät sen ja suostuivat kompromissiin, -
vaikka ehdotus ei vastannut heidän toiveitaan täysin.
Mutta toinen osapuoli ei suostunut mihinkään kompromisseihin -
vaan aloitti sodan.
Siksi 29.11. muistuttaa: -
"Jos palestiinalaiset ja arabit olisivat halunneet palestiinalaisvaltion, -
voisimme nyt juhlia palestiinalaisvaltion 70. juhlavuotta."
Mutta niin ei käynyt.
Kansainvälisen yhteisön on tärkeää kuulla tämä viesti.
Sen vuoksi jakosuunnitelma on tärkeä.
Anders, kiva saada teidät ohjelmaan.
Mahtavaa, että voimme luottaa tukeenne tässä ohjelmassa -
ja alttiuteenne tulla mukaan. Kiitos.
Kun Britannia lähtee EU:sta, -
tiedämme, että kaltaisenne tanskalaiset puolustavat Israelia.
Kiitos siitä. Euroopan parlamentissa on monia, jotka vihaavat Israelia -
ja kyseenalaistavat sen oikeuden olemassaoloon.
Mutta eikö YK:n jakosuunnitelma tunnustakin -
Israelin suvereniteetin sen ikiaikaisessa kotimaassa?
Miten tätä tosiasiaa voisi tuoda muiden parlamentaarikkojen tietoon?
Mielestäni 70-vuotispäivä on hyvä muistutus, -
että Israelin valtio luotiin hyvin poikkeuksellisissa olosuhteissa.
Jo luomisvaiheessa vastustajat saartoivat sen kaikilta suunnilta.
Monet eurooppalaiset tuntuvat unohtaneen lähihistoriansa -
ja sen, ettei Israel ole ikinä ollut hyökkääjän roolissa.
Sen kimppuun on aina hyökätty.
Usein sen vastustajalla on ollut suuri ylivoima, -
esimerkiksi aikanaan Egyptillä ja myös muilla naapurimailla.
Israel on selvinnyt aina kaikkia todennäköisyyksiä vastaan.
Se on pystynyt puolustamaan pientä maatilkkuaan.
Monet eurooppalaispoliitikot luulevat, että Israel on hyökkääjä, -
kun totuus on täysin päinvastainen.
Osa maista ei edelleenkään tunnusta rauhansopimusta Israelin kanssa.
Egyptin ja Jordanian kaltaiset maat ovat tunnustaneet sen -
ainoastaan kovilla ehdoilla: Israel luopui Siinaista -
ja vetäytyi alueilta, mm. Gazasta -
ja niin edelleen. Se on siis hyvä muistutus ihmisille, -
että hyökkäävä osapuoli on aina ollut arabinaapuri -
ja Israel on ollut erittäin suopea suhtautumisessaan vastustajiin.
Nykyisessä kaoottisessa Lähi-idässä on vakauden saareke: -
kolme rauhan solminutta maata, Jordania, Israel ja Egypti.
Muu Lähi-itä on kaaoksen vallassa ja erittäin huonossa jamassa.
Nämä kolme maata ovat esimerkkinä rauhanomaisesta rinnakkaiselosta.
Ne ovat vakauden ja toivon saareke, -
jollaiseen muutkin maat pyrkivät.
Hyvä näkökulma.
Alex, kiva saada teidät ohjelmaan. Arvostan työtänne erittäin paljon.
Teimme pari kuukautta sitten ohjelman -
Balfourin julistuksen 100-vuotispäivästä.
Nyt vuorossa on YK:n jakosuunnitelman 70-vuotispäivä.
Voisitteko selittää jakosuunnitelman taustoja ja merkitystä?
Palaan vielä Balfourin julistukseen.
Ja voimme palata aina Baselin konferenssiin.
Siihen aikaan Theodor Herzliä pidettiin hieman hulluna.
Siihen aikaan ajateltiin yleisesti, -
että paluu Siioniin oli täysin haihattelua.
Balfour oli pieni valonhäivähdys, joka juuri ja juuri näkyi oven alta.
Ettei ajatus ollut toiveunta, vaan sillä oli pieni mahdollisuus toteutua.
YK:n jakosuunnitelma puolestaan paiskasi oven sepposen selälleen.
Niinpä Israelin valtio syntyi.
Olen täysin samaa mieltä kuin Anders Vistisen siitä, -
kuka on ollut hyökkäävä ja kuka vastaanottava osapuoli.
Se oli erittäin merkittävä hetki. Maailmanhistorian virstanpylväs.
Se päätti juutalaiskansan 2 000 vuotta kestäneen kodittomuuden ajan.
Se on meille valtavan iso asia.
Balfour on tärkeä, ja se tulisi muistaa, samoin myös jakosuunnitelma.
Mutta nykyinen YK herättää Israelissa lähinnä vastenmielisyyttä.
Se ei enää ole se sama suurenmoinen mahdollistaja ja organisaatio, -
vaan siitä on tullut taho, joka vastustaa Israelia pakkomielisesti.
YK:n jakosuunnitelma oli mielestäni erinomainen asia.
Minusta on surullista, ettei YK ole enää se sama YK, -
joka käytännössä toimi kätilönä, -
kun Israelin valtio syntyi.
Hyvä analyysi. Tomas, aiotte järjestää New Yorkissa -
YK:n jakosuunnitelman 70-vuotispäivän tapahtuman.
Tapahtumallanne lisäätte tietoutta YK:n jakosuunnitelman vuosipäivästä -
ja YK:n roolista Israelin valtion synnyttämisessä 70 vuotta sitten.
Mikä on sen merkitys ja vaikutus kansainväliselle yhteisölle nykyään?
Palaan vielä siihen, mitä Alex sanoi.
YK oli vuonna 1947 tyystin erilainen valtioiden yhteisö kuin nykyisin.
Vuonna 1947 jäsenmaista suurin osa oli länsimaisia demokratioita, -
joilla oli samanlaiset käsitykset parlamentarismista, -
ihmisoikeuksista ja ihmisarvosta kuin Britannialla, Suomella ja Tanskalla.
Nyt tilanne on täysin eri.
Joku on verrannut sitä kerhoon, -
jossa toimii enemmistövalta, -
ja kerhon ovat vallanneet gangsterit enemmistön nojalla.
Ikävä kyllä tilanne on tällainen YK:ssa tänään.
Silti on tärkeää muistuttaa YK:ta tästä tosiasiasta, -
että tämä oli YK:n ensimmäisiä päätöksiä ja asia, jonka YK vahvisti.
On tärkeää tietää myös, että juutalais- valtio on aina ollut se osapuoli, -
joka on valmis dialogiin ja kompromisseihin.
Tätä tosiasiaa ei sovi sivuuttaa.
Sallikaa minun tuoda esiin erään kuriositeetin.
Viime kuussa tapasin miehen, -
jonka isoisoisä oli YK:n palestiinalaiskomitean puheenjohtaja.
Alex puhui kätilöstä. Tämä henkilö oli mies.
Hän oli vastuussa tähän johtopäätökseen tulemisesta.
Voisin puhua vaikka kuinka pitkään siitä, mitä hän kertoi.
Hän puhui eräästä asiasta, josta olen itsekin lukenut.
He yrittivät kuunnella molempia osapuolia silloisessa Palestiinassa.
Muistanette, että palestiinalaiset kieltäytyivät osallistumasta tykkänään.
Tälle miehelle, Emil Sandströmille, käännekohta oli se, -
kun hän vieraili Haifassa.
Silloin Exodus-laiva saapui Haifaan, -
mutta britit eivät päästäneet holokaustista selviytyneitä maihin.
Sandström tajusi, ettei se ollut reilua.
Kansainvälinen yhteisö ei kohdellut näitä ihmisiä oikein, -
ja he ansaitsivat vähintään pienen maakaistaleen, -
etenkin siten, että sen rinnalle muodostettaisiin palestiinalaisvaltio.
Tämän esityksen hän tahtoi jättää -
YK:n yleiskokoukselle.
On siis olemassa rikas historia, josta maailma tulee tehdä tietoiseksi.
Anders, vuonna 1947 arabit, -
joita alettiin 1970-luvulla kutsua palestiinalaisiksi, -
torjuivat YK:n jakosuunnitelman ja julistivat sodan Israelille, -
kun Israel julistautui itsenäiseksi 14.5.1948.
Viisi arabiarmeijaa julisti sodan. Palestiinalaiset torjuvat edelleenkin -
ajatuksen juutalaisvaltiosta ja rinnakkaiselosta sen kanssa.
Miten tuo viesti saataisiin läpi parlamentaarikoille?
Euroopan instituutiot tapaavat tukea palestiinalaisasiaa.
Se on epäonnistunut toimintalinja, joka on jatkunut jo 70 vuotta.
Euroopan unionin pitäisi keksiä jokin uusi lähestymistapa tähän asiaan.
Mitä ajattelette? - Pitäisi, mutta suostuuko se?
Se on outoa. Tuo alue on koko maailmassa ainoa paikka, -
jossa normaalit kansainvälisten asioiden säännöt eivät päde.
Jos viisi maata julistaa sodan sinua vastaan ja voitat heidät, -
seurauksena voi olla rajamuutoksia, mutta niistä ei aleta kiistelemään.
Mutta nähtävästi nämä säännöt eivät päde Israelissa.
Samalla periaatteella voisin vaatia itselleni Ruotsia, Englantia ja Norjaa.
Viikingit, aivan niin.
Muualla maailmassa se ei toimi niin, -
mutta siellä niin on tehty.
Syy siihen on se, että siellä on aina taisteltu tietysti alueesta, -
mutta kyse on ollut myös ideologiasta.
Ensinnäkin konflikti joutui osaksi kylmää sotaa.
Aluksi Israelin valtio harjoitti hyvin vasemmistolaista politiikkaa, -
jota Neuvostoliittokin ajoi.
Se määritteli eurooppalaisten suhtautumista Israeliin.
Myöhemmin alkoi palestiinalaisten harjoittama terrorismi, -
johon liittyivät myös Punainen armeijakunta, Baader-Meinhof -
ja Italian kommunistit.
Euroopassa siihen on alueellisen kamppailun lisäksi yhdistynyt aina -
myös ideologinen taistelu vasemmiston ja oikeiston välillä.
Alussa Israelia kannatti vasemmisto, -
mutta nyt Euroopan Israel-mieliset tulevat monin paikoin oikeistosta.
Suhtautuminen on siis ollut erittäin eriskummallista, -
mutta valitettavasti se on mennyt niin.
Aluksi Euroopassa oli hyvä tahto juutalaisia ja Israelia kohtaan.
Tunnustettiin julmuudet, joita juutalaisille oli tehty Euroopassa.
Ne painettiin taka-alalle 1960-luvun lopussa ja 1970-luvulla.
Sen jälkeen Eurooppa ei ole kyennyt suhtautumaan Israeliin objektiivisesti.
Kööpenhaminassa vasemmisto on jopa pohtinut sitä, -
että Israel-aukion nimi pitää muuttaa.
Se nimettiin Israelin valtion mukaan.
Nyt Israel-aukion nimeä pidetään loukkaavana.
Ikävä kyllä en näe juurikaan toivoa.
Toivotaan parasta mutta pelätään pahinta.
Tarvitsemme lisää kaltaisianne meppejä pitämään totuutta esillä.
Kiitos selvityksestänne! Ette anna juurikaan toivoa, mutta kiitos silti.
Alex, kun puhumme YK:n jakosuunnitelmasta, -
mieleen tulee suuri Abba Eban, Israelin ensimmäinen YK-lähettiläs, -
Israelin parhaita edustajia.
Kun vietämme 70-vuotispäivää, eikö tulisi muistella myös Ebania?
Mikä oli hänen perintönsä Israelille ja kansainväliselle yhteisölle?
Ensinnäkin: Kol hakavod!
Kunnioitettavaa, että nostitte esiin hänen nimensä.
Nimi ei tule esiin joka päivä muissa kuin asiantuntijayhteyksissä.
On monia unohdettuja sankareita.
Viimeksi Balfour-jaksossa puhuimme Weizmannista, joka usein unohtuu.
Ehdottomasti Abba oli sankari.
Benjamin Netanjahu on huippupuhuja, ainakin omasta mielestään.
Hän ei ole hullumpi. - Ei niin, mutta Abban rinnalla hän on oppipoika.
Luen erään sitaatin osoittaakseni asian.
Kerron lopuksi, kuka niin sanoi.
"En tiedä ketään, joka olisi puhunut yhtä kaunista englantia.
Hänen suustaan virtasi hyvin rakennettuja lauseita, -
jotka kutkuttivat kuulijoiden älyä ja valloittivat taidokkuudellaan."
Näin lausui Henry Kissinger, erittäin taitava puhuja hänkin.
Siitä ei ole epäilystäkään.
Abba ansaitsee kiitosta maailmanlaajuisesti.
Pöydän äärellä on kaksi pohjoismaalaista.
Puhun poliitikko Abba Ebanista, en siitä euroviisuvoittajasta.
Politiikka on kuin pelikenttä. Abba oli mestaritaivuttelija.
Hän otti kentän haltuunsa YK:ssa.
Tomas mainitsikin jo osan siellä käydystä pelistä.
Hän toi YK:sta ihmisiä Israeliin katsomaan, -
mitä Haifan satamassa tapahtuu.
Laivoilla oli ihmisiä, jotka olivat kokeneet -
hirvittäviä kauhuja, joita ei osaa edes kuvitella.
Heidät passitettiin takaisin Eurooppaan usein samoille leireille, -
joilta he olivat juuri pelastuneet.
Hän vaikutti vahvalla, vakuuttavalla ja selväsanaisella tavalla -
Israelin valtion syntymiseen. Siksi hän on suuri sankari.
Mainiota. Hän ansaitsee tunnustusta.
Ohjelma-aikaa on jäljellä kuusi minuuttia. Tehdään yhteenveto.
Tomas, vuosi 2018 on tärkeä vuosi Israelille.
Vuonna 2017 oli monia vuosipäiviä ja muistojuhlia.
Miten tärkeä on modernin Israelin valtion synnyn 70. juhlavuosi -
israelilaisille, juutalaisyhteisöille ja Euroopalle?
Simon, tunnet Raamatun siinä missä minäkin.
Luku 70 symboloi usein uutta vapauden tasoa.
Ja mielestäni kaikille niille maailman maille ja voimille, -
jotka toivoivat, ettei juutalaisvaltio selviydy ensimmäisestä vuodestaan -
tai ensimmäisestä vuosikymmenes- tään, Israel on tullut jäädäkseen.
Siteeraan Netanjahua: "Israel on täällä jäädäkseen."
Sauditkin ovat käsittäneet sen. - Aivan.
Ilman muuta tuleva vuosi on tärkeä merkkipaalu.
Sitä pitää juhlia täällä Euroopan parlamentissa.
Sitä tulee juhlia laajalti Brysselissä.
Siksi olen iloinen, -
että Israelin pääministeri vieraili viimein Brysselissä 12.12.
Toivon sen olevan alkusoittoa vuodelle 2018, -
jolloin juutalaisvaltio täyttää 70 vuotta.
Yhdessä Andersin ja Alexin kanssa -
teemme parhaamme, että niin tapahtuu.
Anders, olette täällä parlamentissa johtavia meppejä, -
jotka laittavat päänsä pölkylle Israelin ja juutalaiskansan puolesta.
Miten te ja kolleganne aiotte edistää Israelin 70-vuotispäivää?
Kerro, mitä tuleman pitää?
On hyvä muistella historiaa mutta katsoa myös eteenpäin.
Israelin olemassaolo ei enää ole uhattuna.
Tietysti Iran on ajankohtainen uhka, -
mutta arabinaapureilla ei ole varteenotettavaa sotilaallista voimaa.
Se on hyvä asia.
Kuten todettua, saudit ja muut arabivaltiot -
tuntuvat ymmärtävän, että Israel on tullut jäädäkseen -
ja että sen kanssa on vain parasta tehdä yhteistyötä.
Mailla on yhteisiä alueellisia turvallisuushuolia.
Nyt on tilaisuus juhlia menneisyyttä ja katsoa eteenpäin.
Tulee kertoa ihmisille, että alueella tapahtuu asioita, -
jotka eivät ole niin mustavalkoisia kuin ehkä viimeksi kuluneina 70 vuotena.
Meillä on vielä kolme minuuttia aikaa.
Alex, YK esitti jakosuunnitelmansa 70 vuotta sitten.
Seuraavana vuonna viisi arabiarmeijaa hyökkäsi Israeliin.
Nyt Israelilla on rauhansopimus Jordanian ja Egyptin kanssa.
Saudi-Arabia on väläytellyt suhteiden normalisoinnin mahdollisuutta.
Lisäksi se pohtii Israelin lähetystön avaamisen mahdollisuutta maahansa.
Sehän on hyvä juttu. - Ehdottomasti. Ei epäilystäkään.
On olemassa yksi hyvin rohkaiseva avainasia.
Jotkin Lähi-idän maat ovat alkaneet tajuta sen, -
samoin myös Euroopassa yhä useammat vaikuttajat, -
kuten Anders Vistisen.
On alettu tajuta, kuten sanoitte, -
että Lähi-idän alati muuttuvassa tilanteessa -
Israel edustaa lähes ainoana vakautta yhdessä Egyptin ja Jordanian kanssa.
Te tärkeänä vaikuttajana saatte koko ajan muitakin mukaan.
Tarvitsemme uranuurtajia. Kiitos, että olette sellainen.
Tarvitsemme parlamenttiin lisää tällaisia uranuurtajia.
Euroopan parlamentti on hyvä paikka alkaa muuttaa narratiivia, -
kuten te olette alkaneet tehdä.
Ongelma on muualla, parin kilometrin päässä täältä, -
Euroopan ulkosuhdehallinnossa.
Kuten jo todettiin, komissio ja ulkosuhdehallinto -
ovat jääneet jumiin tilanteeseen, josta on aika jo jättänyt.
He ovat jääneet jumiin vanhentuneeseen toimintalinjaan, -
jossa tarjotaan keppiä tai porkkanaa ― enemmän keppiä Israelille.
Se ei vastaa kentän tilannetta.
Israel hoitaa hommansa. Se on tullut jäädäkseen.
Israel ja juutalaiskansa etsivät uusia kumppaneita -
sitä mukaa kun tilaisuuksia tulee.
On hämmästyttävää, että konsensuspyrkimyksen takia -
ulkosuhdehallinto ja komissio pitävät kiinni toimintalinjasta, -
joka on vanhentunut.
Nyt on myös ensimmäisen maailman- sodan päättymisen muistovuosi.
Rauhanprosessia koskeva ulkosuhdehallinnon strategia -
on minusta kuin hyökkäisi ratsuväellä panssarivaunuja vastaan.
Se on tuomittu epäonnistumaan, ja sillä on katastrofaalisia seurauksia.
Ulkosuhdehallinnon tulee ajantasaistaa lähestymistapaansa, -
kuten Anders ja muut ovat esittäneet. Siten voi päästä eteenpäin.
Kiitos hienosta ohjelmasta, Anders, Tomas ja Alex!
Keskustelimme YK:n jakosuunnitelman 70-vuotispäivästä.
Kiitos, että seurasit ohjelmaa Euroopan parlamentista!
On tärkeää ymmärtää historian tosiasioita ja edistää niitä.
Eurooppalaisina on tärkeää rukoilla Israelin ja juutalaisten puolesta -
ja tuoda esiin totuutta Israelin kansainvälisistä oikeuksista.
Kiitos, että katsoit ohjelman!
Suomennos: Marianne Tenetz