ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
ECI:n synty ja tavoitteet
2000-luvun alussa Euroopassa oli merkkejä antisemitismin noususta.
Sen takia Euroopan komissio järjesti suuren konferenssin Brysselissä.
Yksi pääpuhujista oli Nobel-palkittu Elie Wiesel.
Hänet oli kutsuttu puhumaan antisemitismin noususta Euroopassa -
monta vuotta toisen maailmansodan päättymisen jälkeen.
Puheessaan Elie Wiesel esitti vahvan ajatuksen.
Hän katseli antisemitismin nousua ja kysyi: "Missä ovat äänet, -
eivät juutalaiset äänet, sillä ne ovat läsnä, mutta missä ovat muut?"
Kysymys "Missä ovat muut?" vaikutti erääseen mieheen, Tomas Sandelliin.
Hän kysyi itseltään, missä ovat muut äänet, muut kuin juutalaiset äänet, -
jotka voisivat nousta vastustamaan antisemitismiä -
ja tukemaan Euroopan juutalaisia.
Tuosta kysymyksestä syntyi näky, projekti ja järjestö, -
European Coalition for Israel ECI, Euroopan liittouma Israelin puolesta.
Se kokoaa järjestöjä ja ihmisiä, jotka eivät ole juutalaisia, -
tukemaan Euroopan juutalaisväestöä ja Israelia.
Siitä on nyt 12 vuotta. Tänään puhum- me, mitä sen jälkeen on tapahtunut.
Miten ECI on kehittynyt? Millaisia haasteita sillä on?
Mukana ohjelmassa on ECI:n perustaja ja johtaja Tomas Sandell.
Hän on se, joka sai näyn tästä työstä ja joka halusi olla "se toinen ääni".
Kiitos, että tulit ohjelmaan.
Olisi hyvä, jos kertoisit aluksi itse, mitä sydämessäsi tapahtui päivänä, -
jolloin kuulit Elie Wieselin kysymyksen: "Missä ovat muut?"
Miten se synnytti ECI:n?
Perrine, kiitos, että nostit esiin tuon hetken, joka oli merkittävä minulle -
ja meistä monille. Käsitimme vuosina 2003―04, -
että Euroopan poliittisista instituutioista puuttui eräs ääni, -
tärkeä ääni, joka puolustaisi juutalaisia.
Juutalaisethan olivat jälleen kohtaa- massa antisemitismiä Euroopassa.
Olen taustaltani toimittaja.
Vitsailen joskus, että se oli myös Theodor Herzlin tausta.
Hän oli toimittaja Dreyfusin oikeudenkäynnin aikoihin.
Hänkin tajusi, että siihenkin aikaan julkisesta keskustelusta -
puuttui ääni, joka olisi puolustanut juutalaisia.
Muutoin en vertaa itseäni Herzliin.
Toimittajalla on laaja näkökulma -
yhteiskunnan kehityssuuntiin.
Uskoakseni olin yksi niistä monista, jotka huomasivat, -
että Euroopassa jokin oli menossa pahasti vaaralliseen suuntaan.
Meidän oli tehtävä jotakin. Sanalla "me" en tarkoita niitä, -
joihin antisemitismi vaikuttaa, eli juutalaisyhteisöä.
Tarkoitan niitä, jotka näkevät sitä.
Puhun etenkin kristillisestä näkökulmasta.
Euroopan kristittyinä meillä on erityi- nen velvollisuus puolustaa juutalaisia.
Se täytyy tehdä tavalla, joka on merkityksellinen.
Sanomme aina, että toki jo ennen vuotta 2003 -
kristityt ymmärsivät juutalaiskansan ja Israelin erityismerkityksen.
Asia oli kuitenkin niin, että silloin asian hyväksi ei tehty juuri mitään.
Olen sitä mieltä, että tätä olemme nähneet näiden 12―13 vuoden aikana.
On olemassa ääni, joka tunnustetaan.
Joku voi pitää sitä heikkona äänenä, ja olkoon niin.
Mutta ehdottomasti on olemassa ääni, joka kuuluu Brysselissä, EU:ssa -
ja enenevästi myös YK:ssa.
Matka on ollut hieno.
Tie on ollut pitkä, 12―13 vuotta.
European Coalition for Israel -järjestön eli ECI:n päämaja on Brysselissä.
Se toimii Brysselistä, joka on monien Euroopan instituutioiden keskus.
Gregory Lafitte vastaa ECI:ssä YK-asioista.
Työkenttäsi ulottuu Euroopan ulkopuolelle.
Olet ollut vuosia työyhteydessä Sandellin kanssa aloitteen parissa.
Jonkun vuoden olet vastannut ECI:n työstä YK:ssa -
New Yorkissa ja muualla.
Miten kuvailisit omasta näkökulmastasi ECI:n erityispiirrettä.
On olemassa muitakin järjestöjä.
Mikä on sinusta ainutlaatuista ECI:n työssä ja identiteetissä?
Kiitos, Perrine.
Ajattelen, että voisin kuvailla sitä hieman triviaalisti.
On olemassa monia järjestöjä -
Euroopassa ja YK:ssa New Yorkissa ja Genevessä.
ECI:n erityispiirteenä pitäisin ensinnäkin sitä, -
että se ei ole juutalainen järjestö.
Se puolustaa juutalaisia -
ja pyrkii taistelemaan antisemitismiä vastaan Euroopassa -
muusta kuin juutalaisesta näkökulmasta.
Sanoit Wieselin kysyneen: "Missä ovat muut?" Yritämme olla "niitä muita".
Ensimmäinen erityispiirre on se, että olemme muita kuin juutalaisia, -
pääosin kristittyjä.
Toinen erityispiirre on se, ettemme ole amerikkalaisia.
Israelia tai juutalaisia puolustavista järjestöistä valtaosa on amerikkalaisia.
ECI on eurooppalainen järjestö.
Se ei myöskään ole israelilainen.
Pidämme tietysti yhteyttä Israelin hallintoon, -
mutta työmme ei tule Israelin näkökulmasta -
vaan eurooppalaisesta näkökulmasta.
Eurooppalaisina meillä on velvollisuus. Tiedämme, mitä tapahtui, -
ja näemme, mitä tapahtuu tänään.
Kun meillä on se tieto, meidän täytyy tehdä jotakin.
Emme voi jäädä toimettomiksi -
ja seurata vain sivusta, mitä Euroopassa tapahtuu.
Myös globaalilla tasolla meidän eurooppalaisten -
täytyy nostaa äänemme ja varoittaa ihmisiä siitä, mitä on meneillään: -
antisemitismi on yhtäkkiä nousemassa ja palaamassa.
Kukaan ei odottanut sitä. Eivätkö kaikki sanoneet: "Ei enää ikinä"?
Mutta näemme, että Euroopassa on yhä meneillään hirvittäviä asioita.
Meillä on ääni. Olemme eurooppalaisia.
Taustamme on muu kuin juutalainen tai israelilainen.
Velvollisuutemme on nostaa äänemme.
Kiitos. Te molemmat korostitte erästä hyvin olennaista seikkaa: -
kuten ECI:n nimi sanoo, järjestö on eurooppalainen.
Euroopalla on ääni, ja sen äänen on kasvettava.
Ennen kuin siirrymme keskustelemaan järjestön työstä, tahtoisin pureutua -
Israelin, juutalaisten ja Euroopan suhteen ainutlaatuisuuteen.
Kuten sanoitte, meillä on yhteinen historia, yhteinen väestö.
Monet Israeliin sen synnyn aikoihin muuttaneet tulivat Euroopasta.
Yhteiset arvot.
Niitä haastetaan tänä päivänä.
Tomas, miten ECI pyrkii vaalimaan tätä suhdetta?
Kasvattamaan, virkistämään, miten sen sitten ilmaiseekin, -
suhdetta Israelin kansakunnan ja Euroopan välillä?
Euroopan ja Israelin suhde ulottuu, kuten sanoit, hyvin syvälle.
Tulemme samasta puusta. Ilman tätä puuta ei olisi Eurooppaa.
Emme edes tietäisi, mikä on Eurooppa -
ja mikä erottaa Euroopan muusta maailmasta, -
ellei juutalaiskansaa olisi ja ellei Jerusalemista olisi tullut jotakin, -
mikä on yhteistä uskollemme. Korostamme usein sitä, -
että haluamme painottaa juutalais-kristillisiä arvoja.
Juutalais-kristillisillä arvoilla emme tarkoita ainoastaan -
suppeasti kristillisiä arvoja, -
vaan kaikkea, mitä pidämme itsestään selvänä -
sekulaarissa eurooppalaisessa yhteiskunnassa: ilmaisuvapautta, -
laillisuusperiaatetta, parlamentaarista demokratiaa, -
miesten ja naisten tasa-arvoa, uskonnonvapautta.
Kaikki juontuu tästä tietystä juuresta ja puusta, -
joka tuli Jerusalemista.
Näemme, että tänä päivänä Lähi-idässä on täysi kaaos.
Näemme brutaaleinta väkivaltaa, -
mitä on nähty ihmiskunnan historiassa.
Mutta näemme tällä pimeällä alueella valoa, joka on Israel.
Näemme Euroopalle yhden kumppanin, -
joka on sitoutunut samoihin arvoihin kuin me, ja se on Israel.
Uskonkin, että Israelin tukemisessa tänä päivänä -
on kyse elämäntapamme tai sivilisaatiomme säilyttämisestä.
Jos häviämme tämän taistelun Lähi-idässä, -
tulemme häviämään sen myös Euroopassa.
Käänteisesti voi sanoa, että Israelin ystävänä oleminen tänä päivänä -
on oman elämäntapamme puolustamista.
Jokaisen pitäisi tajuta se, kun katsoo uutisia Lähi-idästä: -
"Kumman valitsen?"
Barbaarimaisen terroristin, joka mestaa eri tavalla ajattelevia, -
vai elämää sykkivän demokratian?
Tietysti tässä demokratiassa on vikoja-
ja poliitikkoja, jotka eivät ole täydellisiä.
Mutta silti se on elämää sykkivä parlamentaarinen demokratia.
Valinta on helppo. Tätä yritämme selittää yhä uudelleen.
Meidän pitää tukea ja vahvistaa ehkäpä ainoaa ystäväämme alueella -
eikä yrittää vain arvostella, moittia ja demonisoida Israelia.
Tarkoittaako se, että hyväksyt kaiken, mitä Israel tekee?
Suhtaudun Israeliin pitkälti samalla tavalla -
kuin omaan hallintooni Suomessa tai Euroopan unionissa.
Suhtaudun kriittisesti moniin asioihin Suomessa ja Euroopassa.
Sama pätee Israeliin.
Israelilaiset eivät ole parempia kuin muutkaan kansallisuudet.
Mielestäni siis voi olla kriittinen -
ja esittää avoimesti kritiikkiä, -
mutta silti kyseessä on kaksi hyvin erityyppistä yhteiskuntaa.
Tässä suhteessa arvostan avointa, demokraattista yhteiskuntaa.
ECI siis kutsuu ihmisiä menemään syvemmälle, perustuksiimme, -
ja tarkastelemaan sen perusteella, mitä nykyään on meneillään.
Se selvensi aika hyvin ECI:n yleistä näkyä.
Nyt haluaisimme kuulla, mitä ECI tekee konkreettisesti.
Mitä ECI tekee päivittäin ja vuosittain?
Mihin käytätte aikanne? Missä työskentelette?
Ketä tapaatte? Mitä teette? Millaisia askeleita otatte?
Gregory, voisitko... Olen varma, että voisi sanoa monia asioita.
Mutta jotta voisimme ymmärtää konkreettisesti, -
kertoisitko ECI:n työstä joitakin esimerkkejä, -
jotka ovat mielestäsi tärkeitä -
ja jotka valaisevat, mitä ECI on tehnyt viimeksi kuluneen 12 vuoden aikana, -
tai joista itse olet saanut tyydytystä ja joista olet ylpeä?
Tartun siihen, mitä Tomas äsken sanoi -
kahden erilaisen yhteiskunnan eroista -
ja kumman valitsemme -
ja kumpaa rohkaisemme.
Muutama vuosi sitten käytiin keskustelua -
Palestiinan valtion luomisesta yksipuolisesti, ilman neuvotteluja.
Tämä on asia, jonka parissa olemme työskennelleet paljon YK:ssa.
Yritämme selittää, että kaikki konfliktissa pitäisi ratkaista -
ainoastaan neuvotteluteitse.
Olemme käyttäneet paljon energiaa siihen.
Olemme tavanneet monien maiden edustajia.
Olemme tavanneet yli 60 maan edustajia YK:ssa ja selittäneet tätä.
Kansainväliselle yhteisölle se oli hieman surullinen hetki, -
mutta 29.11.2012 olimme YK:ssa -
yleiskokoussalissa yhdessä Israelin kanssa.
Emme niinkään vastustaneet ajatusta palestiinalaisvaltiosta -
vaan sanoimme, että oli liian aikaista hakea tarkkailijajäseneksi.
Se oli työmme kohokohta, vaikka se oli hieman surullinen kohokohta.
Toiseksi kohokohdaksi mainitsisin sen, -
missä olemme tälläkin hetkellä mukana YK:ssa: -
Yritämme tehdä YK:sta parempaa paikkaa.
He varmasti pitävät siitä, kun sanot sen niin. - Se on iso projekti.
Siinä ensimmäinen askel on tajuta, että juutalaisten on mahdotonta -
ajatella pitävänsä jom kippuria, sovituspäivää, työpäivänä.
Jos vuodessa on yksi erityinen juhlapäivä, se on jom kippur.
YK ei aiemmin tunnustanut sitä millään tavalla. YK:ssa on järjestetty -
jopa tärkeitä Lähi-itää koskevia turvallisuuskeskusteluja sinä päivänä.
Meistä sitä ei voi hyväksyä. Olemme yrittäneet muuttaa sitä -
ja saada YK:n julistamaan jom kippur viralliseksi vapaapäiväksi.
Olemme jo ottaneet ensimmäisen askeleen siinä prosessissa.
Nyt se on tunnustettu erityiseksi juhlapäiväksi New Yorkissa.
Siellä yritetään varmistaa, -
ettei jom kippurina järjestetä tärkeitä kokouksia.
Lisäisin vielä kolmannen kohokohdan.
Sanoisin, että se oli tänä vuonna.
Tammikuussa 2015 meillä oli erityinen konsertti.
Järjestimme muistokonsertin Krakovan synagogassa -
yhdessä juutalaisyhteisön kanssa holokaustin muistoksi.
Koin sen hyvin erityisenä, että saimme tehdä sen 70. muistopäivänä -
juutalaisyhteisön kanssa synagogassa Krakovassa.
Siinä joitakin kohokohtia.
Siinä yhdistyivät eri lähestymistavat: poliittinen ja kulttuurinen.
Molemmat ovat tärkeitä.
Entäpä sinä, Tomas?
Olet antanut tälle projektille yli 12 vuotta elämästäsi.
Mitkä tapahtumat ovat jääneet päällimmäisinä mieleesi?
On monia tärkeitä tapahtumia. Ensimmäisenä mieleen tulee -
kronologisestikin ensimmäinen saavutuksemme.
Olimme ensimmäinen järjestö, -
jonka onnistui järjestää holokaustin muistojuhla Euroopan parlamentissa -
jo vuonna 2005, kun se ei vielä ollut YK:ssa muistopäivä.
Minusta se osoittaa myös, miten me voimme -
suhteellisen pienenä järjestönä -
vaikuttaa niinkin suureen instituutioon kuin Euroopan unioniin.
Nyt, kymmenen vuotta myöhemmin se on virallinen muistopäivä EU:ssa.
Ensimmäisinä vuosina järjestimme sitä yksinämme, -
sittemmin yhdessä juutalaisjärjestöjen kanssa.
Minusta se osoittaa, -
että voimme muovata toimintatapoja isoissa organisaatioissa -
tekemällä oikea-aikaisia aloitteita.
On kaksi muutakin kohokohtaa.
Vuodesta 2010 asti iso osa työtämme on liittynyt siihen, -
mitä tapahtui San Remossa vuonna 1920.
Se oli pääosin unohtunut kansainvälisessä keskustelussa, -
kunnes me menimme San Remoon paikkaan, -
jossa San Remon päätöslauselma allekirjoitettiin huhtikuussa 1920.
Siitä tuli silloin kuluneeksi 90 vuotta.
Aloimme askel askeleelta -
tehdä San Remon päätöslauselmaa tunnetuksi -
tuottamalla videon "Give Peace a Chance" -
ja vierailemalla eri maiden parlamenteissa kautta maailman -
aina Lontoosta ja Tokiosta Roomaan ja YK:hon.
Kolmas kohokohtani olisi se, -
että pystyimme välittämään tämän saman sanoman -
YK:n turvallisuusneuvoston lähettiläille lounastilaisuudessa, -
jota isännöi eräs vaikutusvaltainen YK-lähettiläs New Yorkissa.
Voin sanoa, että vaikka emme kahdentoista vuoden aikana -
olisi saavuttaneet mitään muuta, se olisi ollut sen arvoista.
Voisin luetella esimerkkejä lisääkin.
ECI on pystynyt vaikuttamaan monessa tapahtumassa.
Mainitsen lyhyesti neljännen kohokohdan, -
sillä asiasta puhutaan paljon.
Se on palestiinalaishallinnon harjoittama EU-tukien väärinkäyttö.
Jo vuonna 2005 varhain ECI:n työssä -
luovutimme kannanottomme Euroopan komissiolle.
Sen seurauksena komissio jäädytti rahoituksen palestiinalaishallinnolle -
viitaten moniin ECI:n asiakirjan mainitsemiin huomautuksiin.
Nämä pienet esimerkit valottavat hieman sitä, -
miten voimme vaikuttaa käyttämällä resurssejamme fiksusti.
Totta. Kuulimme teiltä molemmilta, miten tärkeää on olla -
oikeassa paikassa oikeaan aikaan.
Jos ymmärsin oikein, teitä ei ole satoja, -
mutta olette oikeita ihmisiä oikeassa paikassa oikeaan aikaan -
ja teillä on tärkeä sanoma.
Näyttää, että se on avannut ovia ja muuttanut todellisuutta.
Se on hyvä muistaa. Usein luulemme, että muutokseen tarvitaan satoja, -
mutta joskus yksittäisillä ihmisillä ja aloitteilla on suuri vaikutus.
Kiitos selvityksestä. Se auttaa ymmärtämään, mitä on saavutettu.
Millaisena näette nyt tulevaisuuden?
Tulevaisuus maailman ja Israelin suhteen voi muuttua nopeasti.
Mikä teidän mielestänne on päähaaste, tärkein asia, -
seuraavien viiden vuoden aikana? Kumpikin voisi mainita yhden.
Gregory? - YK:hon liittyen -
minun täytyy sanoa, että olen suuri YK-fani.
Se on hieno järjestö.
YK:n perusta ja ydin on YK:n peruskirja.
Sen allekirjoittamisesta tulee tänä vuonna kuluneeksi 70 vuotta.
Se on YK:n perusta.
Jos palattaisiin peruskirjan periaatteisiin ja tavoitteisiin, -
YK olisi todellakin parempi paikka.
Oma näkökulmani on -
yrittää työskennellä YK:n ja jäsenmaiden kanssa, -
jotta YK:sta tulisi parempi paikka etenkin juutalaisten kannalta.
Kun näemme antisemitismin nouse- van, meidän on tehtävä jotakin sille.
Kiitos. Entäpä Tomas?
Kun yleensä mietitään uhkia, joita Israel kohtaa, -
usein ajatellaan sotilaallista uhkaa.
Toki se on asia, joka täytyy pitää mielessä.
Mutta ECI ei ole sotilaallinen järjestö eikä tiedustelujärjestö.
Ajattelen kuitenkin, että suurin uhka, jota Israel tänä päivänä kohtaa, -
on hyvin erityyppistä sodankäyntiä.
Sitä käydään kansainvälisen lain saralla.
Se pitää sisällään lakien ja sanojen vääristelyä.
Siinä valkoisesta tulee mustaa ja mustasta valkoista.
Siinä Israelista, Lähi-idän ainoasta demokratiasta, -
tuleekin yhtäkkiä ihmisoikeuksien suurin rikkoja.
Se on hyvin kummallista.
Muistan kerran, kun istuin puheen- johtajamme Harald Eckertin kanssa -
YK:n ihmisoikeusneuvostossa Genevessä vuosia sitten.
Harald sanoi: "Nyt ymmärrän ensikertaa, -
miten asiat pääsivät tapahtumaan natsi-Saksassa."
Tilanne oli tosi kummallinen.
Se on vähän kuin aivopesua.
Kun näitä valheita toistetaan, ihmiset alkavat uskoa ne.
ECI:n tavoite on osallistua taisteluun kansainvälisen lain saralla, vaikkapa -
BDS- eli boikotointi, sijoitusten pois- vetäminen ja sanktiot -liikettä vastaan.
Ikävä kyllä BDS-liikkeen eturivissä on seurakuntia ja kristittyjä järjestöjä.
Meillä kristityillä on velvollisuus nousta omiemme joukossa ja sanoa: -
"Ei tehdä samoja virheitä kuin 1930-luvulla."
Silloinkin kristityt olivat sytyttämässä antisemitismiä.
On siis olemassa haasteita.
Ne saattavat näyttää hieman erilaisilta kuin aiemmin, -
mutta tässä meillä on tärkeä tehtävä.
Totta. Näyttäisi, että se, mitä teillä on edessänne, -
on suurempaa kuin se, mitä teillä on takananne.
Luultavasti se kokemus, jonka olette saaneet, -
ja luottamus, jota olette rakentaneet -
eri piireissä: poliittisissa piireissä, johtajien tasolla, -
auttavat teitä kohtaamaan taistelun YK:n peruskirjasta -
tai kansainvälisestä laista Israelin ja juutalaisten suhteen.
Kuljettavana on pitkä tie. Teillä näyttää olevan puhtia siihen.
Voisimme sanoa paljonkin, -
mutta tahtoisin päättää ohjelman puhumalla asiasta, -
joka, jos ymmärsin oikein, on ollut ECI:n sydämessä alusta asti -
ja joka on pitkän ajan, jopa ikuisuuden näky ECI:ssä.
ECI haluaa osallistua siihen, olla osa sitä -
ja ottaa osaa tähän globaaliin näkyyn.
Haluan lopuksi lukea lainauksen profeetta Jesajalta.
Hän on sanonut sen parhaiten.
Luen osan Jesajan kirjan luvun 2 jakeesta 4.
"Niin he takovat miekkansa vantaiksi ja keihäänsä vesureiksi; -
kansa ei nosta miekkaa kansaa vastaan, -
eivätkä he enää opettele sotimaan."
Se on meidän kaikkien toivo. Se on ECI:nkin asialistalla.
Se on ollut ja tulee olemaan, -
jotta voisimme tehdä maailmasta paremman.
Suomennos: Marianne Tenetz