ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
Tervetuloa ohjelman pariin!
Olemme Euroopan parlamentissa.
Luomme katsauksen vuoteen 2013, -
etenkin EU:n suhteisiin Israeliin ja Lähi-itään.
Lisäksi tutkimme haasteita, joita EU:lla on edessään vuonna 2014.
Vieraanani on eurokansanedustaja Timothy Kirkhope Britanniasta, -
ECI:n perustaja ja johtaja Tomas Sandell -
ja Ben Bourgel Israelin EU-suurlähetystöstä.
Tervetuloa!
Timothy Kirkhope, hienoa, että tulitte ohjelmaan.
Kertokaa kuulumisianne Euroopan parlamentista.
Toimin ryhmäni puheenjohtajana oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa.
Syyskausi on ollut kiireinen.
Meitä ovat eritoten työllistäneet tietojen käyttöön liittyvät asiat.
Parlamentti on osoittanut poliittisen värinsä -
ja yleisen epäluulonsa viranomaisia kohtaan.
Se on osoittanut myös yleistä kunnioituksen puutetta -
tiettyjä maita, erityisesti Yhdysvaltoja, kohtaan.
Yhdysvaltoja on moitittu oletetusta tietomurrosta -
ja valvonnasta.
Esimerkiksi Edward Snowden tuli julkisuuteen.
Hän pitää sopivana paljastaa luottamuksellista tietoa, -
joka on tärkeää turvallisuutemme kannalta.
Olen tuominnut Snowdenin ja hänen kannattajansa.
Euroopan parlamentti valitsee vuosittain Saharov-palkinnon saajan -
rauhan hyväksi tehdystä työstä.
Olin pettynyt, kun Snowden pääsi kärkiehdokkaiden joukkoon, -
koska jotkut poliittiset ryhmät pitivät häntä sankarina.
En ole lainkaan samaa mieltä.
Myös maahanmuuttoasiat ovat työllistäneet meitä.
Vapaa liikkuvuus on herättänyt paljon keskustelua.
Esimerkiksi Britanniassa on pohdittu, miten paljon sitä pitäisi rajoittaa.
Ne ovat tärkeitä aiheita.
Tomas, ECI täytti kymmenen vuotta.
Mitkä ovat olleet painopistealueita ja onnistumisia ECI:n työssä -
Euroopan parlamentissa ja YK:ssa?
Kiitos. Saanko puhua koko loppuohjelman? Puhun lyhyesti.
ECI aloitti holokaustin muistopäivän viettämisen alunperin vuonna 2005.
Nyt se on virallinen tapahtuma EU:ssa.
Olemme vaatineet siepattujen israelilaissotilaiden vapauttamista.
Eräs sotilas, Gilad Shalit, vapautettiinkin.
Vetoomuksen allekirjoitti 40 000 ihmistä.
Vetoomuksen yhtenäisen Jerusalemin puolesta allekirjoitti 60 000 v. 2011.
Esittelimme Timothy Kirkhopen kanssa parlamentissa vuonna 2011 -
Israelin laillisen perustuksen San Remon sopimuksen mukaisesti.
Se oli virstanpylväs ECI:n työssä.
Vietimme 10-vuotisjuhlaa.
Odotamme innolla seuraavaa kymmentä vuotta.
Ben Bourgel, te edustatte Israelin valtiota.
Kertokaa kohtaamistanne haasteista ja diplomaattisesta työstänne.
Kiitos, että sain tulla tänne.
EU:n ja Israelin suhteet ovat laajat mutta monimutkaiset.
Olemme viime kuukausien aikana yrittäneet kaventaa kuilua.
EU:n ja Israelin välillä on käsitteellinen kuilu.
Israel tahtoo, että suhteemme perustuisi yhteisten etujen varaan.
EU asettaa Lähi-idän konfliktin keskiöön keskinäisissä suhteissa.
Hyvä esimerkki on EU:n heinäkuiset suuntaviivat, -
jotka uhkasivat Israelin osallistumista Horisontti 2020 -ohjelmaan.
Onneksi osapuolet pääsivät yhteisymmärrykseen osallistumisesta.
Keskustelemme vuoden 2013 tärkeimmistä tapahtumista.
Mikä vaikutti vuonna 2013 EU:n Israel- ja Lähi-itä-politiikkaan?
Tietysti nousee mieleen meneillään oleva kriisi Syyriassa.
Kuolonuhrien määrä on kivunnut jo 120 000:een.
Jotkin Lähi-idän maat ovat puuttuneet ikävällä tavalla tilanteeseen.
Se ei ole auttanut tilannetta.
Tilanne on erittäin vaarallinen, -
etenkin kun siihen yhdistetään Iranin ydinaseohjelma.
Itse tietenkin toivon, -
että Iranin ydinaseohjelma pysäytettäisiin lopullisesti.
Tiedän, että diplomaattisissa neuvotteluissa -
on nähtävästi saavutettu joitakin edistysaskeleita.
Silti olen asiasta hyvin huolissani.
Iran itse sekä kansat ja järjestöt, -
joihin Iran on historiassa liittynyt, -
ovat aktiivisia arvaamattomalla ja negatiivisella tavalla -
muualla Lähi-idässä, ja se tekee tilanteesta vaarallisen.
On hyvä, että suurvallat, kuten USA ja Britannia, -
ovat puuttuneet asiaan.
Silti on noudatettava varovaisuutta.
Asia on hyvin monisyinen.
Israelilla on hyvä syy olla huolissaan ja peloissaan.
Kun vuosi 2014 alkaa, tarvitaan vahvempia vakuuksia siitä, -
että sopimusta todellakin noudatetaan.
Se on ollut suuri ongelma vuonna 2013.
EU:n pitäisi olla kiinnostunut.
EU tai Euroopan parlamentti ovat aina suhtautunet nihkeästi Israeliin.
Se on asian laita.
Ne eivät suhtaudu kovin suopeasti myöskään Yhdysvaltoihin.
Niillä on luonnollista antipatiaa.
Samaa voisi sanoa Britanniasta. Ben, mainitsit jo EU:n suuntaviivat.
Mitä muita ongelmia ja haasteita Israel kohtasi vuonna 2013?
Ongelmia oli kahdenvälisissä ja maailmanlaajuisissa suhteissa -
sekä suhteessa EU:hun.
Israel ja EU laativat avointa ilmatilaa koskevan sopimuksen, -
joka kattaa Euroopan ja Israelin koneet Euroopassa ja Israelissa.
Pidämme myönteisenä sitä, -
että EU määritti Hizbollahin sotilaal- lisen siiven terroristijärjestöksi.
Toivomme lisää samanlaista yhteistyötä.
Hiljattain länsimaat ja samanmieliset maat -
hyväksyivät Israelin YK:n ihmisoikeusneuvoston täysjäseneksi.
Se oli hyvin voimakas viesti kaikille.
Se osoittaa, että Israel on osa Eurooppaa ja länsimaita.
Se on vahva viesti Israelille ja Euroopan valtioille.
Kannamme huolta kytkennästä.
Liian monet Euroopan parlamentissa liittävät keskusteluun Israelista -
Israelin ja palestiinalaisten välisen konfliktin.
Israel ja palestiinalaiset ovat käyneet neuvotteluja neljän kuukauden ajan.
On ironista, ettei se ole laannuttanut Israelin vastaista kritiikkiä.
Israelia painostetaan, vaikka se pyrkii sopuun palestiinalaisten kanssa.
Painostuksella saattaa olla päinvastainen vaikutus.
Tomas Sandell, millaisia haasteita teillä ja ECI:llä oli vuonna 2013, -
kun puhutaan tapahtumista ja niiden vaikutuksista Lähi-idässä ja EU:ssa?
Elän samassa maailmassa kuin Timothy ja Ben, -
joten minulla ei ole kovin paljon lisättävää.
Ruohonjuuritason järjestön on tärkeää valita taistelunsa.
ECI ei ole sotilaallinen toimija.
Meidän ei kannata ryhtyä jakamaan neuvoja Iranin ja Syyrian tilanteeseen.
Voimme kuitenkin vaikuttaa tietyissä asioissa.
Olemme keskittyneet EU:n heinäkuisiin suuntaviivoihin.
Pidimme niitä ongelmallisina monessakin suhteessa.
Eräs ongelma oli se, että ne annettiin heinäkuussa, -
jolloin Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit olivat lomilla.
Se oli ristiriidassa paljon peräänkuulutetun avoimuuden, -
hyvän hallintotavan ja demokratian kanssa.
Pöydälle heitettiin jotakin niinkin arkaluonteista kuin Lähi-itä, -
juuri kun kaikki olivat lähdössä lomille.
Ryhdyimme toimiin, vaikkakin asia on yhä kesken, -
siitä huolimatta että Horisontti 2020 -ohjelmasta päästiin sopuun.
Laadimme avoimen kirjeen, jossa vastustamme aloitetta.
Se ei edistä rauhanprosessia.
Se on ristiriidassa Oslon sopimuksen kanssa.
Takanamme on 32 vaikutusvaltaista päättäjää.
Mukana on eurokansanedustajia ja entisiä ulkoministereitä.
Vaikka ei olisi diplomaatti, parlamentin jäsen tai viranomainen, -
voi silti vaikuttaa. Silti on valittava taistelunsa huolellisesti.
ECI on halunnut keskittyä EU-suuntaviivoihin.
Tammikuussa 2013 Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu -
aloitti kolmannen kautensa pääministerinä.
On historiallista, että Netanjahu on virassa kolmatta kautta.
Mihin hänen menestyksensä perustuu?
Sanon usein, että Lähi-itä ei ole kuin Pohjoismaat.
Naapuruussuhteet ovat siellä monimutkaisemmat.
Tulen Suomesta. Naapureitamme ovat Ruotsi, Norja ja Tanska.
Israelin kaltaisessa maassa tarvitaan vahvaa johtajaa.
Tarvitaan varovaisuutta ja voimaa, kuten Roosevelt sanoi.
Uskon, että Netanjahua kunnioitetaan koko alueella.
Se on huolestuttavaakin, koska jos Netanjahua ei olisi, -
ei olisi selvää, kuka ottaisi johtajuuden.
Olen varma, että Ben osaisi arvioida paremmin, -
mikä tekee Netanjahusta suositun.
Kristittynä tahdon sanoa, -
että Netanjahu on Kirjan mies.
Ben-Gurionin jälkeen ei ole ollut ketään, -
joka lainaa Raamatun tekstejä yhtä usein kuin Netanjahu YK:ssa.
Se rakentaa siltaa kristilliseen maailmaan.
Netanjahu ymmärtää, miksi hän on Israelissa -
ja mikä oikeus hänen kansallaan on olla Israelissa.
Me arvostamme sitä.
Ben Bourgel, Israel on Lähi-idän ainoa todellinen demokratia.
Maassa on lehdistönvapaus ja oikeuslaitos.
Vaalit olivat erityiset, -
koska turvallisuusasiat eivät nousseet päällimmäiseksi.
Pääteemoja olivat sosiaaliset ja taloudelliset ongelmat.
Selittäisittekö Israelin demokratian elävyyttä?
Osutte naulan kantaan.
Kansan äänestyskäyttäytyminen on muuttunut, -
etenkin sen suhteen, mitä päättäjiltä odotetaan.
Etenkin Jesh Atid -puolue korosti sosiaaliongelmia.
Ne nostettiin esiin joka puolueessa niin vasemmistossa kuin oikeistossa.
Se osoittaa, että Israelin yhteiskunta on kypsynyt.
Se vaatii enemmän kuin pelkkää turvallisuutta.
Haluamme kodin, mutta haluamme, että kodissa voidaan hyvin.
Knessetissä väki vaihtui. On uusia ja vanhoja puolueita.
Halu ratkaista sosiaalisia ongelmia yhdistää kaikkia poliittisia ryhmiä.
Israel jakaa samat arvot Euroopan kanssa.
Se on ainoa valonpilkahdus muuten niin synkällä alueella.
Sen demokratia on elävä. Miksei EU tunnusta sitä?
Se keskittyy juutalaisasutukseen kaiken muun kustannuksella.
Tahdon mainita, että demokratia on Israelille myös suuri ongelma.
Demokratia on hieno asia, mutta Israel on tehnyt siitä taidetta.
Poliittisia puolueita on huikea määrä.
Vaaleihin ja hallituksen muodos- tamiseen liittyy aina keinottelua.
Ihailen Netanjahua, -
koska hän on pystynyt hallitsemaan asioita kolmen kauden ajan.
Vaikka Britanniassa on koalitio-ongelmia, -
meidän ei tarvitse kohdata samanlaisia ongelmia.
Miksi eurooppalaiset ovat sitten niin vihamielisiä?
Lienee paikallaan sanoa, -
että arabi- ja palestiinalaismielinen lobbaus on voimakasta EU:ssa.
Israel on demokraattinen valtio.
Se täytyisi tunnustaa, ja sitä täytyisi arvostaa.
Israel on monessa mielessä myös hyvin rikas valtio.
Israelin talous ja yhteiskunta kasvavat ja kukoistavat.
Monet eurooppalaiset katsovat palestiinalaisten ahdinkoa.
Palestiinalaiset ovat valinneet hallinnon, -
joka ei ikinä anna heille hyvinvointia ja onnea.
Monet täällä ajattelevat, että hyvinvointia täytyy tasata.
Näin parlamentti ja etenkin jotkin vasemmistoryhmät toimivat.
On ironista, että koska Israel menestyy ja voi hyvin, -
se maksaa siitä kovaa hintaa joidenkin EU-poliitikkojen silmissä.
Syyrian sisällissota on ollut uutisotsikoissa vuonna 2013.
Sota on vaatinut yli 125 000 ihmisen hengen.
Pakolaisia on 2,2 miljoonaa.
Konservatiivipuolueen johtaja ja pääministeri David Cameron -
teki parlamentille ehdotuksen.
Hän ehdotti, että länsi tekee sotilasiskun Syyriaan, -
sen jälkeen kun YK sai selville Assadin käyttäneen myrkkyaseita -
omaa kansaansa vastaan.
Kannattaisiko brittien jäädä pois mahdollisista sotilasiskuista?
Britannia toki kuului valtioihin, jotka harkitsivat sotilaallista väliintuloa, -
sen jälkeen kun tiedot kemiallisista aseista tulivat julki.
Olen tyytyväinen, että päästiin toisenlaiseen ratkaisuun.
Sotilaallinen väliintulo olisi ollut hyvin hankala.
Se ei olisi helpottanut lopulliseen rauhansopimukseen pääsemistä.
Se olisi myös vaarantanut naapurimaiden turvallisuuden.
En kritisoi päätöstä.
On ollut oikeutettua paheksuntaa, koska myrkkyaseita käytettiin.
Tilanne on hyvin kaoottinen. On monia eri kapinallisleirejä.
Sisällissota on käynnissä. Ei ole aina selvää, -
kuka on vastuussa kemiallisten aseiden käytöstä.
Näyttää siltä, että syyllinen on hallinto, -
mutta asiasta ei ole varmuutta.
Hallinto on suostunut luovuttamaan kemialliset aseet.
Minusta se oli järkevä ratkaisu.
Syyrian tilanne on monimutkainen.
Taistelussa on mukana yli 150 iranilaissotilasta.
Assadin puolella taistelee Hizbollah ja muita ryhmiä.
Kapinallisten joukoissa on al-Qaidaan liitettyjä ryhmiä.
Kristityt kohtaavat ankaraa vainoa.
Miten Syyrian verinen konflikti saadaan loppumaan?
Se on vaikea kysymys.
Tilanne on mutkikas. Ennen kuin viittaankaan ratkaisuun, -
mainitsen, että lännessä ja Euroopan parlamentissa on kaksinaismoraalia.
Usein katsotaan Israelin ja palestiinalaisten konfliktia.
Tietysti on aina surullista, jos konflikti laajenee ja ihmisiä kuolee.
Mietitäänpä Syyrian tapahtumia viimeksi kuluneiden vuosien aikana.
Kuolleita on 125 000. Heistä monet ovat siviilejä ja palestiinalaisia.
Jos ihmisten päähuoli kohdistuu palestiinalaisten hyvinvointiin, -
mikseivät Euroopan parlamentti, EU-hallinnot ja eurooppalaiset -
ole reagoineet voimakkaammin?
Minua häiritsee tämä epätasapaino -
eri konfliktien ja eri kärsimyksen välillä.
Euroopan parlamentissa tiettyjen ryhmien on vaikea selittää, -
miksi he eivät kanna enemmän huolta Syyrian tilanteesta.
Tällä hetkellä Syyriasta tulee aiempaa vähemmän uutisia.
Kaikki ovat iloisia siitä, että päästiin sopuun ja asiat hiljenivät.
Hannu Takkula kysyi muutama kuukausi sitten ohjelmassamme, -
oliko sopimus ratkaisu. Mitä jos vielä 100 000 ihmistä kuolee?
Onko se vähemmän huolestuttavaa, koska myrkkyaseita ei käytetty?
Näitä kysymyksiä on nostettava esiin.
Tilanne on hyvin monimutkainen ratkaistavaksi.
Edustan vastakkaista näkemystä verrattuna George W. Bushiin.
Ratkaisu ei ole se, että ratsuväki ryntää paikalle.
Näimme, mitä Irakissa tapahtui. Menee monta sukupolvea, -
ennen kuin alueelle saadaan demokratian kulttuuri, -
joka saa aikaan parlamentaarista demokratiaa. Edessä on pitkä tie.
On edettävä pienin askelin.
Aluksi on saatava selville, mikä on ongelman ydin.
Turvallisuustilanne Golanilla Israelin ja Syyrian rajalla -
on ollut rauhallinen vuoden 1973 Jom kippur -sodan jälkeen.
Miten Iranin puuttuminen Syyrian sisällissotaan vaikuttaa Israeliin?
Millainen uhka on Hizbollah-joukkojen kasvu Syyriassa ja Libanonissa?
Ennen kuin arvioin konfliktin eri osapuolia, -
tahdon mainita erään asian.
Yli 100 000 siviilin teurastaminen on jotakin täysin järkyttävää.
Se on vastoin kaikkia periaatteitamme juutalaisina ja ihmisinä.
Israel toimittaa mahdollisuuksiensa mukaan humanitaarista apua.
Valitettavasti naapurimaat estävät usein avun perille viemisen.
Ei ole salaisuus, että Israel ottaa vastaan -
haavoittuneita siviilejä ja joskus jopa taistelijoita.
He eivät kysele, keitä nämä ovat. He hoitavat heitä.
Se on vaatimaton panoksemme, -
mutta autamme kaikin mahdollisin keinoin.
Syyrian tilanne on hyvin huolestuttava Israelin kannalta.
Syyrian tapahtumat ovat huolestuttavia.
Hizbollahin joukot Golanilla eivät luo vakautta, -
ei myöskään jihadistitaistelijoiden läsnäolo.
On liian monta tapausta, jossa on tulitettu israelilaiskohteita, -
siviili- tai sotilaskohteita Golanilla.
Emme ole mukana konfliktissa. Kukaan israelilainen ei halua olla.
On varauduttava kaikkeen. Emme tiedä, mitä tapahtuu.
On oltava valmis, jos tilanne pahenee.
Eräs maa, jota vielä ei ole mainittu, on Venäjä.
Venäjän puuttuminen tilanteeseen -
ja Venäjän tuki Syyrian hallinnolle ja hallinnon toimille -
on minusta tuomittavaa. Minä paheksun sitä.
Venäjän rooli tulee yhä selvemmin esiin myös Euroopan parlamentissa.
Aikooko Venäjä olla vastuullinen toimija kansainvälisessä politiikassa -
vai palaako se vanhoihin tapoihinsa ja ongelmien aiheuttajaksi?
En ole varma. Minulla on omat epäilykseni.
Entisen Neuvostoliiton ja Syyrian välillä oli vahva liitto.
Sen juuret ulottuvat 1970-luvulle ja kauemmaskin.
Suomennos: Marianne Tenetz