ISRAEL-RAPORTTI EUROOPAN PARLAMENTISTA
Tervetuloa ohjelman pariin!
Olemme Euroopan parlamentissa.
Puhumme palestiinalaishallintoa ja Israelia koskevista EU-suuntaviivoista.
Tarkastelemme EU:n ja Israelin suhteita 40 vuoden ajalta.
Vieraanani on Sari Essayah, eurokansanedustaja Suomesta.
Tervetuloa ohjelmaan!
Lisäksi keskustelemassa ovat Andrew Tucker ECI-järjestöstä -
ja europarlamentaarikko, Romanian entinen ulkoministeri Adrian Severin.
European Coalition for Israel, joka kannattaa ohjelmaa taloudellisesti, -
järjestää tulevien päivien aikana ison konferenssin.
Mistä siellä keskustellaan?
Järjestämme vuosittain konferenssin.
Nyt vietetään ECI:n 10-vuotisjuhlaa.
On ilo juhlia 10-vuotista taivalta.
European Coalition for Israel perustettiin 2003.
Se kokoaa kristittyjä ja muita, -
jotka haluavat tukea Israelia ja juutalaisia Brysselissä ja EU-elimissä.
Brysselissä järjestettävä vuosittainen konferenssi on päätapahtumiamme.
Pyrimme tavoittamaan poliitikkoja Euroopassa -
ja yhdistämään heidät Israeliin ja 27 jäsenmaan kansalaisiin, -
jotka rakastavat Israelia ja juutalaisia.
Järjestämme foorumin, jossa ihmiset voivat luoda yhteyksiä.
Konferenssiin tulee ihmisiä monista eri maista.
Teemana on "40 vuotta EU:n Israelin- ja Lähi-idän-politiikkaa".
Tänään puhumme EU:n suuntaviivoista -
niin kutsuttujen miehitettyjen alueiden suhteen.
Pohdimme, miten Eurooppa on päätynyt nykyiseen tilanteeseensa, -
miten sen politiikka on syntynyt -
ja miten käsitämme "miehitetyt alueet" -
viimeksi kuluneiden 2, 5 tai 10 vuoden valossa -
sekä 40, 60 ja 100 vuoden valossa.
Israel on nähtävä historiallisessa asiayhteydessään.
Muuten konfliktia ei voi ymmärtää.
Sari, voisitko kertoa tuoreimmat uutiset työstäsi?
Sinulla on meneillään kiireinen vuosi. EU-vaalit käydään ensi kesänä.
Suuntaviivat ovat pitäneet minut kiireisenä.
Ne julkaistiin heinäkuussa.
Parlamentissa oli alkanut juuri kesäloma.
Myös kansalliset parlamentit olivat kesälomalla.
Olimme yllättyneitä ja ihmeissämme, miten suuntaviivat voitiin julkaista.
Niinpä laadimme komissaari Ashtonille kirjeen, -
jossa kysyimme, miten se voi olla mahdollista.
Kerroimme suuntaviivojen mahdollisista vaikutuksista -
tutkijoille, kansalaisjärjestöille sekä Israelin ja EU:n yhteistyölle.
Syyskuussa aloimme heti järjestää seminaaria Euroopan parlamentissa.
Tapasimme Israelin EU-lähettilään.
Olemme tuoneet esille sitä, -
ettei Euroopan parlamentti ole pystynyt vaikuttamaan asiaan -
eikä ilmaisemaan mielipiteitä suuntaviivoista.
Suuntaviivat annettiin yksipuolisesti komissaarin virastosta.
Kaikki demokraattiset päätöksenteko- elimet sivuutettiin kokonaan.
Se on tärkeää huomata.
Adrian, oli hienoa saada sinut ohjelmaan.
Olet Romanian entinen ulkoministeri.
Kerro tehtävistäsi ja haasteista, joita kohtasit ulkoministerin työssä.
Olen ylpeä, kun saan muistuttaa, -
että Romania ei ole keskeyttänyt diplomaattisuhteita Israeliin -
juutalaisvaltion perustamisen ja tunnustamisen jälkeen.
Se on ainutlaatuista entisten itäblokin maiden joukossa.
Vuoden 1967 sodan jälkeen Neuvostoliitto määräsi itäblokin maat -
katkaisemaan diplomaattisuhteet Israeliin.
Romania oli ainoa, joka säilytti diplomaattisuhteet.
Se kertoo asenteestamme.
Se kertoo myös, että ymmärrämme Israelin geostrategisen merkityksen -
sekä geotaloudellisen ja -kulttuurisen merkityksen.
Israelin turvallisuus on tärkeä kaikille, myös Euroopalle.
Euroopan historia on synkkä juutalaisten kannalta.
Menneisyys täytyisi tunnustaa asianmukaisesti.
Presidentti Shimon Peres lausui kerran uskomuksiaan Lähi-idästä.
Voimme laajentaa hänen ajatustaan: "Kun rakennamme tulevaisuutta," -
"tarvitsemme enemmän mielikuvitusta kuin muistoja."
Muistot erottavat meitä, etenkin jos ne ovat ikäviä.
Ne täytyy tuomita ja hyväksyä.
Tarvitsemme mielikuvitusta, kun pidämme yllä toimia -
ja strategisten suhteiden näkyä Israelin kanssa.
Siksi kannan huolta EU:n vikasuuntaviivoista.
Kutsun EU:n suuntaviivoja vikasuuntaviivoiksi.
Ne otettiin käyttöön, kuten kollegani sanoi, -
ilman asianmukaista avointa ja demokraattista käsittelyä.
Täytyy ottaa huomioon historialliset tosiseikat -
ja käytännölliset tarpeet paikan päällä.
Entisenä ulkoministerinä peilaan näitä ajatuksia sitä vasten, -
millaiset suhteet Romanialla on Israeliin.
On olemassa tietty todellisuus, jonka kanssa täytyy elää.
On ymmärrettävä alueen kaikkien osapuolten etuja.
Täytyy myös rakentaa toimiva turvallisuusjärjestelmä.
Mikään valtio, kansa tai puolue alueella ei voi suhtautua -
omaan turvallisuuteensa huolettomasti.
Aivan. Olet siis entinen ulkoministeri.
Millaisia haasteita Israel kohtaa diplomatiassa ja ulkosuhteissa?
Israel kohtaa usein ennakkoluuloja.
Israelin tilannetta ei ymmärretä.
Monesti Israel kohtaa myös puutteellisen näyn seurauksia.
Monet Euroopan ja maailman päättäjät ovat lyhytnäköisiä.
On myös jonkinlaista populismia, -
joka valitettavasti on nykyään muodissa.
Se liitetään aina -
jonkinlaiseen uuden antisemitismin muotoon, Israel-vastaisuuteen.
Se on vanhojen pahuuksien uudelleen syntymistä.
Meitä kohtaavat haasteet, kuten talouskriisi -
ja poliittinen kriisi. EU:ssa demokratia on kriisissä.
Euroopassa demokratia on kriisissä.
Näihin ongelmiin ei ole helppoja vastauksia.
Ihmiset etsivät kaikenlaisia vastauksia, -
jotka liittyvät nationalismiin tai populismiin.
Populismin yksi ilmentymä on suhtautuminen Israeliin.
Meidän on rakennettava turvallista Lähi-itää.
Se on kaikkien etu.
Olen juristi. Sinäkin olet juristi. Unohdan sen nyt hetkeksi.
Oikeudellinen lähestymistapa ei mielestäni ole oikea lähestymistapa.
On keskityttävä tosiasioihin.
Laki on rakennettava käytännön tosiasioiden perustalle.
Ilman vahvaa Israelia koko Lähi-itä on heikko.
Ilman arabimaiden ja Israelin yhteistyötä arabimaat ovat heikkoja.
Jos ne ovat heikkoja, meidän turvallisuutemme on uhattuna.
Kun sain edustaa maatani ulkoministerinä, -
yritin välittää sanomaa israelilaisille keskustelukumppaneille -
sekä palestiinalaisjohdolle ja muille arabijohtajille.
Ei pidä uppoutua vain oikeudellisiin yksityiskohtiin.
Täytyy tarkastella tosiasioita ja todellisuutta.
On rakentavampaa lähestyä asiaa järkevällä ja positiivisella tavalla.
On puolustettava ja edistettävä hankkeita koko alueella, -
ilman että annetaan vääriä toiveita tai herätellään tarpeettomia pelkoja.
Olisi kiva nähdä sinut joskus EU-ulkoministerinä.
Unohdetaan se nyt toistaiseksi.
Andrew, voisitko nopeasti valottaa hieman EU-suuntaviivojen taustoja -
ja niiden seurauksia EU:n ja Israelin suhteille?
Suuntaviivat tulivat yllättäen. Kukaan ei odottanut niitä.
Selvennän, että suuntaviivojen mukaan -
EU ei tunnista Israelin suvereniteettia -
niin kutsutuilla miehitetyillä alueilla eli Itä-Jerusalemissa, Länsirannalla, -
Gazassa ja Golanin kukkuloilla.
Gazaa kutsutetaan miehitetyksi, vaikka Israel vetäytyi sieltä 2005.
EU:n mukaan Israelilla ei ole määräämisoikeutta noilla alueilla.
EU ei enää rahoita julkisesti yksilöitä tai instituutioita, -
jotka ovat vihreän linjan eli vuotta 1967 edeltävän rajan ulkopuolella.
Se vaikuttaa esimerkiksi Jerusalemin heprealaiseen yliopistoon.
Se sijaitsee vihreän linjan väärällä puolella Scopusvuorella.
Sen rahoituskelpoisuus ei enää täyty.
Suuntaviivoilla on huomattava vaikutus -
Euroopan ja Israelin tiedeinstituutioiden yhteistyöhön.
Tämä on taas yksi uusi askel hyvin vaaralliseen suuntaan.
Se johtaa kaikenlaisiin tuotteiden ja toimintojen boikotteihin.
Se tulee Euroopan politiikasta.
Sen pyrkimys on perustaa palestiinalaisvaltio alueelle, -
jonka Israel valtasi takaisin kuuden päivän sodassa 1967.
Jordanian hallusta
Länsirantaa hallitsi Jordania, Gazaa Egypti ja Golania Syyria.
Israel kävi puolustussotaa 1967.
Se hyökkäsi Egyptiin, koska sitä uhattiin.
Kansainvälinen yhteisö hyväksyi sen, että Israel puolusti itseään.
Yllättäen se valtasi kuudessa päivässä suuren alueen, mukaan lukien Siinain.
Israel sai haltuunsa laajan alueen, mitä se ei ollut lainkaan tavoitellut.
Se ei lunastanut alueita pakolla eikä liittänyt niitä omistukseensa -
vaan suostui soveltamaan kansain- välistä humanitaarista oikeutta.
Sitä kutsutaan sotilasmiehitykseksi.
Eurooppa päätti 1970-luvun alussa -
pyrkiä luomaan uuden palestiinalaisvaltion noille alueille.
Sitä varten on otettu käyttöön kaikki keinot, -
mukaan lukien kansainvälinen oikeus.
Siksi siirtokuntia pidetään laittomina.
Minusta ne eivät ole laittomia, tai se on ainakin kiistanalaista.
Eurooppa pyrkii luomaan palestiinalaisvaltion.
Taustalla on halu lepyttää arabimaita.
Sen taustatekijöitä ovat öljykriisi -
ja palestiinalaisten terrorismi 1960- luvun lopussa ja 1970-luvun alussa.
Taustalla hääri Ranska, jolla on aina ollut -
antisemitistisiä, Israel-vastaisia ja arabimyönteisiä pyrkimyksiä.
Uskon, että nämä asiat ovat suuntaviivojen taustalla.
Ehkä se ei ole valtava ongelma, mutta se on taas yksi merkki siitä, -
että Eurooppa on kieltämässä juutalaisten oikeuden -
asua Jerusalemissa, Juudeassa ja Samariassa.
Juutalaisten ei anneta asua raamatullisessa kotimaassaan.
Suuntaviivat vaikuttavat myös tavallisten palestiinalaisten elämään.
Juutalaisasutus takaa työpaikan yli 20 000 palestiinalaiselle.
Jos suuntaviivoja noudatetaan, he luultavasti menettävät työpaikkansa.
Suuntaviivoissa sanotaan, etteivät ne vaikuta palestiinalaisten elämään.
Se ei ole realistista.
Jos aiotaan sulkea yrityksiä ja tutkimushankkeita alueella, -
tietysti se vaikuttaa kaikkien elämään alueella.
Usein puhutaan maa-alueesta ja unohdetaan ihmiset.
Emme ole sivuuttamassa -
palestiinalaisten tavoitteita ja oikeutettuja toiveita.
Jos heikentää EU:n ja Israelin ja sen instituutioiden suhteita, -
alueen kaikkien asukkaiden tilanne hankaloituu, -
mukaan lukien palestiinalaisten.
Jos valtio kohtaa vaikeuksia, vähemmistöt kärsivät ensimmäisenä.
Onko viisasta ajan- ja energiankäyttöä diplomatiassa -
laatia EU-suuntaviivoja, jotka kehottavat boikotoimaan -
Juudean, Samarian, Itä-Jerusalemin ja Golanin tuotteita ja palveluja?
Lähi-idässä on samaan aikaan valtavia kriisejä:
Iranin ydinohjelma, Iranin tuki terroristeille, -
Syyrian sisällissota, Egyptin hallinnon epävakaus -
ja ääri-islamistien valtaannousu arabikevään seurauksena.
Koko sekasorto, joka on syntymässä Lähi-idässä, -
on syntynyt osittain EU:n virheellisen politiikan vaikutuksesta.
EU tuki voimakkaasti arabikevättä, josta muodostui arabipainajainen.
Olin niitä harvoja europoliitikkoja, -
jotka varoittivat uhkarohkeasta lähestymistavasta -
niin kutsuttuun vallankumoukseen Tunisiassa, Libyassa ja Egyptissä.
Näin edeltä sen tosiseikan, -
että tilanteesta kehkeytyy kaaos, -
joka horjuttaa alueen herkkää geostrategista tasapainoa.
Toisaalta se rohkaisee ääriaineksia ja terrorismia.
Nyt Syyrian tilanne on vaikea ja räjähdysaltis.
Siihenkin on otettu väärä lähestymistapa.
Onneksi länsivallat eivät tehneet sotilasiskua.
Se olisi vain pahentanut sekasortoa.
Taltiointihetkellä käydään keskusteluja Iranin kanssa.
Toivon, että sotilasiskusta pidättäytyminen -
avaa neuvotteluita Iranin kanssa.
Ei silti pidä odottaa neuvotteluilta liikoja.
Myönnytyksemme eivät välttämättä johda pysyviin ratkaisuihin.
Tilanne on monimutkainen, kuten sanoit.
Nyt täytyy olla rakentava ja siirtyä sanoista tekoihin, -
etenkin yhteistyöhankkeissa.
Meidän on tuotava yhteen israelilaiset ja palestiinalaiset Israelin valtiossa.
Heitä on rohkaistava kahdenkeskiseen ja monenväliseen yhteistyöhön.
Sen sijaan laadimme nämä niin sanotut suuntaviivat, -
jotka ovat haitalliset.
Aiempi politiikkakaan ei ollut mitenkään erinomaista, -
mutta se ei kaivannut näitä suuntaviivoja.
Nyt meillä on nämä suuntaviivat, jotka vain johtavat meitä harhaan.
Se johtaa politiikkaan, joka erottaa ihmisiä eikä yhdistä heitä.
Israel on juutalaisvaltio, jossa asuu vähemmistöjä.
Vähemmistöt pitäisi sopeuttaa yhteisöön.
Jos kahden valtion malli ei ole ratkaisu, -
pitäisi etsiä muita vaihtoehtoja. Jos halutaan yhden valtion mallia, -
erilaisen etnisen ja kulttuurisen taustan omaavat täytyisi sopeuttaa.
Täytyy pohtia, mikä on ihmisen etu:
yksilöllinen, yhteisöllinen ja kansallinen turvallisuus.
Ei pitäisi suosia yhtä tiettyä ratkaisua -
pelkästään ideologiselta tai dogmaattiselta pohjalta.
Täytyy etsiä kaikkien etua.
Täytyy auttaa ihmisiä etsimään itse parhaita ratkaisuja.
Miten se onnistuu, jos erotamme heidät?
Suuntaviivat johtavat harhaan ja erottavat ihmisiä.
Erotamme palestiinalaiset ja israelilaiset.
Israelin valtiota tulisi rohkaista sopeuttamaan vähemmistöt.
Olen keskustellut joidenkin palestiinalaisten kanssa.
He ovat tavallisia ihmisiä: auton- kuljettajia, partureita ja kauppiaita.
He ymmärtävät sosiaalisesti ja henkilökohtaisesti, -
että heidän elämänsä on melko hyvälaatuista.
He eivät halua pyrkiä uhkarohkeisiin tavoitteisiin.
Tietenkin kulttuuri-identiteettiin ja kansallisylpeyteen liittyy ongelmia.
Ne täytyy ottaa vakavasti ja käsitellä.
Niitä ei ratkaista erottamalla heitä ja rohkaisemalla erottautumiseen.
Sanoisin, että sellainen ratkaisumalli on syrjivä.
Sanoisin myös, että tämä liittyy hieman tai ehkä enemmänkin -
Euroopan unionin narsismiin.
Kuvittelemme olevamme kaikkien yläpuolella.
Pidämme itseämme ainoana hyvänä esimerkkinä.
Neuvomme mielellämme muita.
Tarvitaan erilaista politiikkaa, yhdistävää, ei erottavaa, politiikkaa.
Andrew, luen suuntaviivoista:
"Näissä suuntaviivoissa määritetään edellytykset, joiden mukaisesti" -
"komissio aikoo esittää perusvaati- mukset EU:n tuen myöntämiseksi" -
"Israelin kesäkuusta 1967 miehittämillä alueilla sijaitseville" -
"israelilaisille yhteisöille tai niiden toimille."
"Niiden tavoitteena on varmistaa," -
"että EU:n kantoja ja sitoumuksia kunnioitetaan" -
"kansainvälisen oikeuden mukaisesti," -
"jonka mukaan EU ei tunnusta Israelin suvereniteettia" -
"Israelin kesäkuusta 1967 miehittämillä alueilla."
"Nämä suuntaviivat eivät rajoita" -
"EU:n lainsäädännössä vahvistettujen muiden vaatimusten soveltamista."
"Israelin kesäkuusta 1967 lähtien miehittämiä alueita ovat" -
"Golanin kukkulat, Gazan alue" -
"ja Länsiranta, Itä-Jerusalem mukaan luettuna." Mihin tämä perustuu?
Euroopan kanta on ollut vuodesta 1967, -
ettei Israelilla ole oikeutta olla alueilla.
Lisäksi EU väittää, ettei yksittäisillä juutalaisilla ole oikeutta olla siellä.
Suuntaviivojen ongelma on se, että se erottaa kansoja.
On yksi asia pyrkiä luomaan palestiinalaisvaltio.
Palestiinalaiset menevät Euroopan tuella vielä pidemmälle vaatiessaan, -
että palestiinalaisvaltion pitää olla Judenrein.
Juutalaisten ei annettaisi edes asua palestiinalaisvaltiossa.
Israel on demokraattinen juutalaisvaltio.
Israelilaisista 25 prosenttia on muita kuin juutalaisia.
Siellä taataan vähemmistön oikeudet sekä sanan- ja uskonnonvapaus.
Toisaalta ollaan luomassa palestiinalaisvaltiota, -
joka puhdistetaan etnisesti juutalaisista.
Eurooppa tukee sitä sanomalla, että juutalaisasutus on laiton.
Se on huolestuttavaa.
Eurooppa sivuuttaa täysin sen, -
että ennen Israelin valtion perustamista vuonna 1948 -
oli olemassa Palestiinan mandaatti.
Israel ei syntynyt tyhjästä tai holokaustin seurauksena.
Sen synnytti tapahtumasarja I maailmansodan jälkeen -
jo vuosina 1918―1922.
Ottomaanien valtakunta hajosi.
Liittoutuneet voittivat ensimmäisen maailmansodan.
Syntyi Lähi-idän kysymys.
Ottomaanit olivat hallinneet laajaa aluetta, -
johon kuuluivat nykyiset Irak, Syyria, Jordania, Israel ja Egypti.
Voittajaosapuolet päättivät, etteivät ne tee niistä siirtomaita.
He päättivät antaa kansoille itsenäi- syyden ja itsemääräämisoikeuden.
Luotiin mandaattijärjestelmä.
He tunnustivat, että Lähi-idässä on monia eri kansoja, kuten juutalaiset.
Juutalaiset kuuluvat Lähi-itään. He eivät ole vieraita.
Se on vähemmistökansa alueella. Hekin ansaitsevat oman valtion.
He kutsuivat sitä Palestiinaksi.
Siitä tulisi juutalaisten kotimaa.
Kansainvälinen yhteisö loi Kansainliiton kautta -
Palestiinan brittiläisen mandaatin, josta tulisi juutalaisten kotimaa.
Asiat menivät pieleen, -
sillä arabit eivät hyväksy juutalaisten suvereniteettia.
Arabimaat ovat aina vastustaneet tavallaan ajatusta juutalaisvaltiosta.
Brittien asema oli tukala.
Mandaatin alkuperäinen tarkoitus oli luoda -
juutalaiskansalle suvereniteetti.
Niin juutalaisvaltio syntyi 1948, -
kun mandaatti tai brittien sitoumus päättyi.
Eurooppa sivuuttaa sen täysin.
Se työntää syrjään koko asian -
ja antaa periksi arabeille, -
jotka nihkeästi hyväksyvät Israelin valtion läsnäolon alueen länsiosassa -
mutta haluavat luoda uuden palestiinalaisvaltion.
Täytyy muistaa, että vuonna 1948 Egypti, Syyria, Irak, Libanon -
ja Jordania hyökkäsivät vastaperustettua Israelia vastaan.
Ilman sitä meillä ei olisi tätä ongelmaa.
Ei olisi palestiinalaispakolaisia.
He vastustivat YK:n suunnitelmaa Palestiinan jakamiseksi.
He ovat aina vastustaneet ajatusta itsenäisestä Israelista.
Ei nähdä, että palestiinalaisessa yhteiskunnassa tietyt vahvat ainekset -
eivät pyri saamaan maa-aluetta vaan hävittämään juutalaisvaltion.
Siitä PLO:ssa on kyse.
Suomennos: Marianne Tenetz