Suljettu sotilasalue Pääsy kielletty
Golanilla on asutuksia, jotka ovat aivan rajan tuntumassa.
Niissä Syyrian sota on korvin kuultavissa.
Muualla Golanilla on vaikea tietää, milloin on kyse Israelin armeijan
harjoitteluammunnasta ja milloin taistelun äänistä Syyrian puolelta.
Se on hyvin hämäävää.
Raja-asutuksissa sodan voi kuulla omin korvin.
Viime kuukausina olemme tehneet paljon työtä
väestön valmiustilan eteen.
Olemme eläneet rauhassa 40 vuotta.
Syyrian raja on ollut kauan maan rauhallisin raja.
Olemme olleet siitä ylpeitä.
Viime kuukausina todellisuus on täällä muuttumut.
Tilanne on hyvin tulenarka.
Vastuunkantajien on saatava se asukkaiden tietoisuuteen,
vaikka mitään dramaattista ei ole käytännössä vielä tapahtunut.
Kolme, neljä harha-ammusta, joita ei ole tarkoitettu
israelilaisia vastaan, ei ole vielä järkyttävä tapahtuma.
On tullut tarve valmistautua.
Meidän on onnistuttava viemään väestö toisenlaiseen tietoisuuteen.
Väestösuojat on avattava.
Ihmisten on oltava kiinteässä yhteydessä asutusten johdon kanssa.
Jokaisessa 32:ssa asutuksessa on oma hätätilaryhmä.
Siinä ovat asutuksen johdon, kasvatustoimen, terveydenhuollon,
maanviljelyn ja muiden alueiden kriisivastaavat.
Aluekunta on koko ajan yhteydessä näiden ryhmien kanssa ja on
valmentanut niitä systemaattisesti jo muutaman kuukauden ajan.
Sen kautta toivomme myös voivamme välittää asukkaille viestiä siitä,
että on toimittava rauhallisesti, ilman pelkoa tai paniikkia.
On valmistauduttava uudenlaiseen todellisuuteen.
Tilanne on tulenarka ja voi käännähtää äkillisesti.
Armeijan ylipäällikkö kentällä
Olemme tiiviissä yhteydessä armeijaan.
Sieltä viestitetään jatkuvasti, että Israelilla ei ole mitään
intressiä aloittaa minkäänlaisia sotatoimia.
On silti tärkeää olla valmiina ja tärkeää, että toisella puolella
ymmärretään, että emme aio täällä päästää tilannetta kehittymään
sellaiseksi, kuin Etelä-Israelissa,
jossa väestö elää jatkuvan tulitusuhan alaisena.
Tuolla on Israelin sotilasasema.
Sen takana on YK:n demilitarisoitu vyöhyke ja sitten ollaan Syyriassa.
-Kuinka kaukana raja on?
-Syyriaan on matkaa kilometri.
Tänne tullaan kaikkialta Israelista.
Maisema, ilmasto ja lämpötila lähentelee Sveitsiä.
Meille tullaan mielellään, etenkin lämpimänä vuodenaikana.
Suurin muutos on tapahtunut taustaäänissä.
Linnunlauluun ja sirkkojen siritykseen on tullut lisä-ääniä.
Aluksi se oli hyvin vaikeaa.
Joka kerran, kun sieltä kuuluu bum, joku voi kuolla täälläkin.
Se on ajatus, jonka kanssa ei ole helppoa elää.
Tieto siitä, että siellä ihmiset haavoittuvat ja kuolevat,
tuntuu vaikealta.
Kun se muuttuu rutiiniksi, siihen valitettavasti tottuu.
Näin se alkoi.
Sitten tapahtui harha- ammuntaa Syyrian puolelta.
Yksi raketeista osui tänne, mutta Luojan kiitos, ei räjähtänyt.
Suhtaudumme siihen vahingon- laukauksena, kuten he sanovat.
Jos he todella haluaisivat tulittaa meitä, he olisivat tehneet sen.
Emme tee siitä suurta numeroa.
Ihmiset luulevat, että olemme sota-alueella.
Näin ei ole.
Kun ihmiset soittavat, he kysyvät: Mitä sinne nyt kuuluu?
Vastaan: Kaikki hyvin. Entäs teillä?
Ihmiset kyselevät, mutta meillä ei ole vielä mitään hätää.
Aloitamme kirsikanpoiminnan kymmenen päivän kuluessa.
Maanviljelymme on monimuotoista.
Kibutsimme sijaitsee 1000 m merenpinnan yläpuolella.
Tämä on maan korkeinta seutua, jonka ilmastoon kuuluu
luminen talvi ja lämmin kesä.
Viljelylajit ovat sen mukaisia.
Omenaa, kirsikkaa, kiiviä, päärynää, aprikoosia, nektariinaa.
Meillä on myös suuret viiniviljelmät
ilmastoon sopivia rypälelajeja.
Maanviljely on sekä Merom Golanin kibutsin että koko Golanin alueen
taloudelle erittäin tärkeä ala.
Suruksemme viime vuoden syyskuun 11. päivänä; erikoinen päivämäärä,
kuoli Nikolai Silander.
Hän ja vaimonsa Elina muuttivat Israeliin vuonna 1974.
He asuivat Merom Golanilla.
Nikolai työskenteli koko ajan kibutsimme omenatarhoilla.
Hän oli maanviljelijä henkeen ja vereen.
Heillä oli tullessaan yksi lapsi, ja myöhemmin syntyi kolme lisää.
Nikolai hoiti, istutti ja rakasti maata.
Hän löysi mutaation, josta hän onnistui kehittämään
uuden omenalajin. Se onnistuu yhdessä tapauksessa tuhannesta.
Toivon, että löysimme uuden lajin.
Nikolain sairauden ja poismenon myötä päätimme kirjata
tämän siihen asti nimettömän omenalajin hänen nimelleen.
Niinpä maailmassa on nyt ainut- laatuinen Nikolai-omenalaji.
Sitä on nyt 800 puuta, vain Merom Golanilla.
Arvokkaassa tilaisuudessa muistimme tätä kristittyä, joka
tuli maahan 35 vuotta sitten.
Hän halusi tuoda perheensä Israelin valtioon.
Hän jätti meille muistoksi uuden omenalajin, jonka ensimmäinen
sato saadaan neljän vuoden päästä.
Se on hieno kunnianosoitus tälle istuttajalle, joka eli ja teki
työtä Merom Golanin kibutsissa.
Olemme kyllä tietoisia siitä, mitä tapahtuu jo pari vuotta
itänaapurin rajan takana.
Valitettavasti jo yli 80 000 syyrialaista on kuollut.
Suuret levottomuudet ovat meneillään aivan lähellämme.
Se ei ole vaikuttanut arkeemme.
Uutisista tiedämme, mitä Syyriassa tapahtuu, ja se on todella ikävää.
Sillä puolella ei ole yhteistyökump- pania, eikä ehkä tule olemaan.
Emme tiedä, kuka tulee ottamaan vallan nykyisen kaaoksen jälkeen;
kapinalliset, al-Qaidan kannattajat, nykyinen hallinto vai joku muu.
Tulevaisuus on hämärän peitossa.
Päivittäin meitä ei häiritse muu, kuin ammunnan ja räjähdysten ääni.
Hedelmätarhamme ovat aivan raja- aidan tuntumassa, Qunetraan päin.
Viljelyksillämme käy työssä päivittäin 200 henkeä.
Tarhoja on myös naapuriasutuksissa.
Kuulemme ja näemme yhteenottoja.
Qunetran ylityspaikalle tulee joskus haavoittuneita, jotka saavat
hoitoa Israelin puolella.
Syyriassa hoitoa on vaikea saada.
On tavallaan absurdia, että me, tai itse asiassa Golanin druusit,
vievät Syyriaan omenia.
Jo neljä vuotta Israelin valtiosta on voitu viedä Syyriaan hedelmiä.
Tässä on yksi esimerkki Lähi-Idän kummallisuuksista.
Keskellä sotaa omenalaatikot ylittävät rajalinjoja.
Se voi tapahtua vain Lähi-Idässä.
Joskus kuulemme räjähdyksiä.
Viime vuonna meillä kävi paljon väkeä katsomassa
tapahtumia toisella puolella.
Mielestäni sota ei ole mukavaa katseltavaa,
ja olisin mieluummin kuulematta räjähdysten ääniä.
Se säikyttää sekä eläimiä että ihmisiä.
Ei voi sanoa, ettemme olisi huolissamme.
Näemme, miten Etelä-Israelin asukkaat kärsivät.
Sukuni asuu Ashdodissa, enkä olisi uskonut, että he olisivat vaarassa.
Tässä maassa ei ole enää täysin turvallista paikkaa.
Voi sanoa, että täällä on kuitenkin turvallisinta.
Raja on suhteellisen kaukana ja vuorilta ympäristöä
voi hallita paremmin.
Sitäpaitsi tuleva sota käydään ohjuksilla, ja vähemmän
esim. sissijoukkoja käyttäen.
Ajoittain olemme olleet valmius- tilassa Hisballahin takia.
Meillä on siis jo jonkinverran kokemusta.
Ilmassa on kyllä tiettyä pelkoa.
Emme kuitenkaan asu kaupungissa, vaan pienissä,
hyvin varustautuneissa asutuksissa.
Tunnemme olomme turvallisemmaksi.
Tilanne ei ole musta-valkoinen.
Olen hyvin huolissani, jos vallan Syyriassa ottavat
jotkut radikaali- islamistiset ryhmät.
Toisaalta Assadkaan ei ole mikään ihannehallitsija.
Kun hallinto ei siirry demokraat- tisesti, vaan isältä pojalle
tai diktatoorisin keinoin, siinä on aina jotain hämärää.
Kuitenkin, jos sodan lopussa vallan anastaa jokin epävakaa taho,
tilanne kannaltamme vain huononee.
Assadien kanssa olemme tulleet toimeen jo 46 vuotta.
Ensin isä ja nyt poika. Tiedämme, miten suhtautua toisiimme.
Nyt Syyriassa on loputon määrä taisteluja käyviä ryhmittymiä,
jotka eivät tule toimeen keskenään.
Ehkä vanha ja tunnettu on parempi.
Tämä on minun mielipiteeni.
Tärkeintä olisi, että me ja he voisimme nukkua yömme rauhassa.
Assad ja kapinalliset eivät ole toinen toistaan parempia.
Mielettömiä on molemmilla puolilla, eikä kumpiakaan pidä tukea.
Israelin valtiolle ja Golanin asukkaille oli hyvä ja mukava,
kun Syyriassa oli vakaa hallinto.
Hallinto, jonka kanssa voi puhua, joka piti rajan rauhallisena
ja jonka kanssa voi neuvotella ja päätyä yhteisymmärrykseen.
Se, että Syyrian hallinto on hajoamassa, ei ole Israelin etu.
Nykyinen kaaostila johtaa siihen, että rajamme takana voivat
hallita ääri-islamilaiset ryhmät, jotka eivät uhkaa vain meitä,
vaan koko maailmaa.
He voivat käyttää meitä katalysaat- torina koko alueen sytyttämiseen
ja äärimmäisen kansallis-uskon- nollisen toiminnan oikeutukseen.
Yritän aina toimia useammalla tasolla.
Äitinä ja Golanin asukkaana minulla on pelkoja.
Pelkään todella, kun poikani on pian menossa armeijaan,
Syyrian sodasta riippumatta.
Sen ohella ymmärrän, että meidän on toimittava terveesti,
oikein ja vastuullisesti.
Jos joudumme elämään tulitusuhan alla, meillä on mistä ottaa oppia.
Olemme jo käyneet Länsi-Negevin asutuksissa oppimassa, miten
hoidetaan yhteisöelämää uhanalaisissa olosuhteissa.
Siellä asuu rohkeita ja vahvoja ihmisiä, jotka ovat
pitäneet pintansa jo vuosikausia.
Väestössä on vastustuskykyä, kun vain uskomme sen voimaan.
Voimme pitää pintamme näissäkin olosuhteissa.
Opiskelemme sitä, mutta toivon, ettemme joudu käyttämään oppejamme.
Golan on ollut jo 25 vuotta maan turvallisin paikka.
Täällä ei ole palestiinalaisväestöä, ja itänaapurien kanssa olemme
onnistuneet pitämään rajan rauhallisena.
Se vaatii paljon rahaa, sotilasvoimia ja teknologiaa,
maassa ja ilmassa.
Tiedämme, mitä Syyriassa tapahtuu.
Rajarauha vaatii valtavasti rahaa.
Siviileinä ja ihmisinä on todella sääli naapureitamme syyrialaisia.
Päivittäisessä elämässä se ei tunnu.
Media tuo asian ajoittain esille.
Matkailuosastollemme tulee jonkin verran peruutuksia,
kun ihmiset kuulevat harhaluodeista ja muista satunnaisista tapauksista,
vaikka osumat ovat olleet asutusten ulkopuolella.
Muuten elämme ja teemme työtä normaalisti.
Golan on ollut taistelukenttä.
Viimeisen kymmenen vuoden aikana, paljolti suorittamamme
tiedotuksen ansiosta, kuva on muuttunut.
Suorittamiemme mielipidekyselyjen mukaan suurin osa israelilaisista,
varsinkin Syyrian tapahtumien valossa, pitää Golanin asutuksen
tukemista kriittisen tärkeänä.
Viimeiset kymmenen vuotta ovat olleet uudistumisen, asuttamisen,
koulutuksen ja voimakkaan matkailun kehittämisen aikaa.
Golan on kotimaisen matkailun tärkein kohde, jossa käy vuosittain
3,5 miljoonaa matkailijaa.
Nämä ovat maan huippulukemia.
Kysymme Keski-Israelin asukkailta, mitä Golan heille
merkitsee ja millainen mielikuva heillä on siitä.
Mieleen eivät tule enää sodat, muis- tomerkit ja poliittinen ristiriita,
kuten 15 -20 vuotta sitten.
Nyt Golan tuo mieleen jeeppiretket, muinaisen synagogan
ja virtaavat joet.
Se on oikea suunta.
Oikea toiminta taholtamme ja kansainvälinen panos Syyrian
tilanteen ratkaisemiseksi tavalla, joka takaisi vakauden alueella,
tukisivat Golanin kehitystä.
Toivottavasti Syyriaan saataisiin hallinto, jonka kanssa pääsisimme
rauhalliseen rinnakkaiseloon.
Joka vuosi minä istutan uusia puuntaimia, viiniköynnöksiä
ja vihanneksia.
Kirsikka- tai omenapuun taimi alkaa tuottaa hedelmää
neljän vuoden kuluttua.
Olen tilannut taimet jo kaksi vuotta eteenpäin,
eli ensihedelmät saadaan kuuden vuoden kuluttua.
Emme kiellä todellisuutta,
mutta emme voi myöskään elää uutisoinnin ailahtelun mukaan.
USA:n ulkoministerin matkat tai erilaisten viestien kuuluminen.
Elämän on jatkuttava ja siksi on jatkettava istuttamista.
On hoidettava puita ja odotettava hedelmää.
Maanviljely on raskasta, mutta me rakastamme työtämme.
Katsomme eteenpäin.
Suomennos Silja Bar David