o
Itsenäisyyspäivänä Jerusalemissa pidettiin kymmeniä suuria -
juhlatilaisuuksia, kuten maan pääkaupungissa kuuluu ollakkin.
Kaupungintalon aukiolla ja muualla keskustassa oli 30 000 ihmistä.
Tuhannet tulivat aattoiltana juhlimaan ja tanssimaan kaduilla.
Esiintymislavoja oli myös lähiöissä, kuten Pisgat Zeevissä ja Gilossa.
Kiryat Yovelissa ja Kiryat Moshessa oli myös omat juhlansa.
Kymmenet tuhannet tanssivat tunnettujen esiintyjen tahdissa.
Tietysti oli myös ilotulituksia.
Kaupungin keskusta oli yhtä suurta juhlahumua.
Se oli suurta, iloista juhlaa, ja suuri kunnia, että sain olla -
järjestämässä Jerusalemin kaupungin juhlatilaisuuksia.
On hienoa nähdä kokonaiset perheet, pikkulapsista vanhuksiin asti -
iloitsemassa ja tanssimassa Israelin valtion syntymäpäivänä.
-Juhlimme valtiotamme, joka on varttunut taas yhden vuoden.
Iloitsemme ja nautimme siitä, että meillä on oma valtio, -
joka kehittyy vuodesta vuoteen.
On hienoa, kun kaikki juhlivat ja osoittavat rakkautta maallemme.
-Mitä itsenäisyyspäivä on sinulle?
-On suurta juhlaa, kun voimme täällä päättää kohtalostamme, -
emmekä ole muista riippuvia.
Meille itsenäisyys ei ole itsestään- selvää, kuten monessa muussa maassa.
Muutin maahan Saksasta, jossa itsenäisyys on itsestäänselvyys.
-Onko itsenäisyyspäivällä jokin erityinen merkitys sinulle?
-Kyllä. Kollektiivina ja kansana meillä on nyt oma valtio.
Juutalaiset haaveilivat satoja vuosia omasta kansalliskodista.
Nyt meillä on Israelin valtio, -
alunperin juutalaisvaltio, mutta myös demokraattinen -
kaikkien kansalaistensa valtio.
Se ei ole itsestäänselvää.
Valtiota ja yhteiskuntaa on var- jeltava ja kehitettävä eteenpäin.
Se on tärkeä asia, eikä mikään itsestäänselvyys.
On hyvä asia heittäytyä tanssimaan, nauramaan ja hymyilemään, -
kun on 364 päivää tehnyt lujasti töitä toimeentulon, lasten kasvatuksen, -
hengissäpysymisen tai maanpuolustuksen hyväksi.
Meitä ympäröivät kansat, jotka eivät suuresti iloitse siitä, -
että olemme täällä.
365 päivää vuodessa joudumme puolustamaan olemassaoloamme.
Yhtenä päivänä on hyvä irrotella, iloita, tanssia ja laulaa yhdessä.
On syytä juhlia ja kiittää vapaudesta elää tässä maassa.
Tämä on kolmas kerta historiassa, -
kun Israelin kansalla on oma kansallinen valtio.
Viimeisen 3200 vuoden aikana juutalaiset ovat kolmesti -
olleet riittävän onnekkaita ja siunattuja omistamaan valtion.
Ensimmäisen valtakunnan perusti kuningas David ja vahvisti hänen -
poikansa kuningas Salomo.
Salomo varsinkin rakensi muinaista Jerusalemin kaupunkia.
Vuonna 514 eaa, juutalaisten palattua pakkosiirtolaisuudesta -
Babyloniasta, nykyisestä Irakista, perustettiin toinen valtakunta, -
vaikkakin vieraan suurvallan alaisuudessa.
Voimme silti jälleenrakentaa temp- pelin ja harjoittaa elinvoimaista -
juutalaista kulttuuria.
1948 holokaustin tuhkasta nousi juutalaisvaltio kolmannen kerran.
Juutalainen kansa palasi takaisin, elvytti muinaisen heprean kielen ja -
sai itsemääräämisoikeuden maassa.
Juutalaisten itsenäisyyteen -
kuluu myös ei-juutalaisten hyväksyminen.
20% maan väestöstä on ei-juutalaisia: muslimeja, -
kristittyjä, druuseja tai tserkessejä.
Modernit juutalaiset, jotka pala- sivat maahansa, ovat omistautuneet -
ihmisoikeuksien toteuttamiselle.
Se merkitsee syvällistä sitoumusta musta-, kelta- tai valkoihoisten ja -
naisten erilaisuuden hyväksymiseen.
Naisten määrä parlamentissamme on yksi vapaan maailman suurimpia.
Itsenäisyytemme on sitoutumista ihmisoikeuksiin. Se on vapautta.
Itsenäisyyden juhlinnassa on mukana syvällinen ja -
käsinkosketeltava tunto siitä, että vapaus on lahja.
Silloin muistetaan myös niitä 23 000 miestä, naista ja lasta, -
jotka ovat menettäneet henkensä, että tämä pikkuruinen valtio -
voi jatkaa olemassaoloaan.
Meillä on syvällinen tietoisuus siitä, mitä vapaus merkitsee, -
ja miten korkean hinnan olemme mak- saneet, ja edelleen maksamme siitä, -
että voimme elää omassa maassamme.
...jotka ovat antaneet henkensä ja kuolleet -
Kaikkivaltiaan nimen pyhittämiseksi....
Vuonna 2001 olin mukana eräässä operaatiossa Nabluksen seudulla.
En ole mikään unennäkijätyyppi, mutta silloin näin erikoisen unen, -
joka sai minut tuntemaan, että jotain pahaa on tapahtumassa.
Sitä ei ymmärrä, ennenkuin se tulee lähelle.
Olimme armeijakavereita ja veljiä.
Enemmän kuin se; he antoivat elämänsä minun puolestani.
En puhu Israelin valtiosta tai suurista kansallisista tunnoista.
Tiesin, että taistelutoverini suojaa minun selustaani.
Luotan siihen, että hän katsoo taakse ja minä katson eteen.
Hän on minun kanssani ja minä hänen kanssaan.
Kaikki, mitä tässä maassa tapahtuu, perustuu uhrautumiseen.
Me ja perheemme voimme elää rauhassa ja tyytyväisinä, koska -
joku on maastossa valppaana ja taistelee puolestamme.
Ei se ole itsestäänselvää.
Jotkut näkevät paljon vaivaa, että me voimme nauttia ja levätä.
Jokaisen hetken, jokaisen maapalan ja rauhassa eletyn ajan puolesta -
joku näkee vaivaa ulkona, rajoilla ja maastossa.
Nämä ovat meidän sotilaamme.
Israelilainen kaatuneiden muistopäivän ja itsenäisyyspäivän -
yhdistelmä on ainutlaatuinen.
Kaatuneiden muistopäivän syvä suru ja kaikki siihen liittyvät seremoniat.
Jokainen suku tässä maassa on menettänyt -
jonkun jäsenistään; veljiä, isiä, serkkuja, setiä, -
tätejä, siskoja, lapsia.
Jokainen suku tuntee omissa nahoissaan, -
henkilökohtaisesta kokemuksesta, mitä merkitsee läheisen menetys.
Samat ihmiset, jotka itkevät haudoilla kuolleita läheisiään, -
ovat tavallaan pakotetut muuttamaan hetkessä mielialansa.
Juuri siinä on 5000-vuotisen juutalaisen historian ydin.
Juutalaisessa perinteessä on seitsemän päivän suruaika.
Suruajan seitsemäntenä päivänä, sen viimeisellä hetkellä surija -
nousee ylös, vaihtaa vaatteensa ja muuttuu kuin toiseksi ihmiseksi.
Muodonmuutos on osa juutalaisuuden perinnettä.
Juutalaisessa valtiossa eläessään joutuu kokemaan -
tätä tilanteiden äkillistä muutosta joka ikinen päivä.
Kaatuneiden muistopäivän vaihtuminen itsenäisyyspäiväksi on hieno asia.
Kaatuneiden ja kuolleiden muista- misesta ja kivusta kansa kohoaa -
yhdistyneenä ylösnousemukseen.
Sen säätäjillä on aikanaan ollut jumalallista innoitusta.
-Älä revi istutettua.
Älä unohda toivoa.
Säilykööt hunaja ja piikit, katkeruus ja makeus.
Sydämemme halu on aina kohdistunut Israeliin, jo ennen tänne tuloamme.
Vaikka saatoimme kokea täällä torjuntaa, emme kuitenkaan -
kokeneet olevamme osattomia maahan ja lupauksiin.
Odotimme aina itsenäisyyspäivää, jolloin voimme juhlia yhdessä.
Itsenäisyys on asia, joka todella yhdistää kansan.
Sieltä avautuu mahtava näkymä Jerusalemiin ja vanhaan kaupunkiin.
Etiopianjuutalaisille tuli tavaksi -
pitää rukoustilaisuudet siellä, ilman että sitä olisi suunniteltu.
Samoin pyhiinvaellusjuhlamme Sigd, jossa kiitämme Jumalaa siitä, -
että hän toi meidät Israeliin.
Se on kuin ympyrän sulkemista.
Kiitollisuutta siitä, että palasimme maahan.
Minä myös asuin ja kasvoin Armon HaNatsiv-lähiössä.
Perheeni asui siellä lähes 26 vuotta.
Me vietämme itsenäisyyspäivää yhdessä suvun kanssa.
Aattoiltana koko kansa juhlii yhdessä.
Sitten kokoonnutaan intiimimmissä merkeissä, suvun kesken.
Se on ainakin yhtä tärkeää, jos ei tärkeämpääkin.
-Mitä toivotat Israelin valtiolle?
-Jatkuvaa kehitystä. Monia tulevia vuosia ja sukupolvien saattoa.
-Toivotan maallemme rauhaa ja turvallisuutta.
Ulkopolitiikan onnistumista ja rauhaa naapurien kanssa.
Myös aina parempaa ja oikeudenmukaisempaa yhteiskuntaa.
-Oletko optimisti? -Olen kyllä.
-Mitä toivotat Israelin valtiolle?
-Rauhaa ja tasaista elämää.
Lähdimme ulos kolmen pojan kanssa, kai kävelylle jonnekkin.
Äkkiä kuulimme lentokoneiden ääniä.
Silloin oli sapatti.
Spitfire-hävittäjäkoneet alkoivat tulittaa.
Yksi pojista tyrkkäsi minut maahan sanoi: Matalaksi, matalaksi!
Se oli ensimmäinen itsenäisyyspäiväni.
Toukokuun 15. päivänä, vuonna 1948 vietin Bar Mitsva-juhlaani.
Olin silloin Yeshiva-koulussa.
Oli sapatti.
Ben Gurion oli juuri lukenut itsenäisyysjulistuksen.
Ihmiset Yeshivassa iloitsivat: Meillä on valtio!
Sinulla ja minulla on oma valtio!
En silloin ymmärtänyt monia asioita -
enkä osannut oikein iloita tai hymyillä.
Toiset vetivät minut mukaan tanssimaan.
Edelleen itsenäisyyspäivän juhlinta on minulle -
sekä surullinen että iloinen asia.
Juhlin kuitenkin aina mielelläni itsenäisyyspäivää.
Iloitsen valtion perustamisesta.
Me, jotka tulimme holokaustista, -
annoimme osamme valtion hyväksi.
En tiedä, voivatko nuoret ymmärtää, mitä tapahtui 65 vuotta sitten.
Heille itsenäisyyspäivä on valtion syntymäpäiväjuhla.
Joskus puhun nuorten kanssa näistä asioista.
He ihmettelevät: Oletko todella ollut täällä ennen itsenäisyyttä?
Tulin maahan maaliskuussa, ja toukokuun 15. itsenäistyimme.
-Niinkö kauan olet ollut maassa?
Olen iloinen, kun nuoret kyselevät, ja voin kertoa tapahtumista.
Joskus en osaa vastata heille.
Elämäni ei ole ollut mikään huviretki, eikä tule olemaan.
On paljon vaikeita asioita.
Olen hyvin tyytyväinen elämääni.
Tämä on yksi maailman kauneimpia ja kehittyneimpiä valtioita.
Täällä on kaikki, mitä tarvitsemme.
Tunnen oloni täysin turvalliseksi Israelissa.
En vaihtaisi Jerusalemia, -
vaikka saisin talon New Yorkissa tai Los Angelesissa.
En vaihtaisi miljoonaan dollariin.
Tämä pieni asunto Jerusalemissa on minulle kaikki kaikessa.
Tänne tulin ja täällä haluan kuolla.
Juhlimme itsenäisyttä Jerusalemissa
Suomennos Silja Bar David