IISRAEL RÄÄGIB
Kevadeti läheb Iisraeli rahvas alati tänavale ja parkidesse
tähistama riigi Iseseisvuspäeva.
Tänavu, 2013. a, möödus riigi rajamisest 65 aastat.
Iseseisvuspäevaks kulmineeruvad terve nädala kestvad rahvaüritused,
kuna sellele eelnevad holokaustipäev
ning sõdades ja terrorirünnakuis hukkunute mälestuspäev.
Iisraeli esimene peaminister David Ben Gurion
kuulutas riigi välja 15. mail 1948.
Kuna Iisraelis määrab Iseseisvuspäeva siiski juudi kalender,
muutub selle kuupäev Lääne kalendris igal aastal.
2013. a tähistati Iseseisvuspäeva juba aprilli keskel.
65. aastapäeva peeti mitmete avalike üritustega,
mida korraldati nii Jeruusalemmas kui kogu riigis.
Chaim Ben Shimon töötab Jeruusalemma Linnavalitsuse
kultuuriosakonnas.
Ta vastutas kultuuriosakonna korraldatud
Iseseisvuspäeva rahvaürituste eest Jeruusalemmas.
Iseseisvuspäeval peeti Jeruusalemmas kümneid suuri pidustusi,
nagu riigi pealinnale kohane.
Linnavalitsuse väljakul ja mujal oli 30 000 inimest.
Tuhanded tulid püha eelõhtul tänavaile pidutsema ja tantsima.
Esinemislavasid oli ka lähirajoonides, nagu Pisgat Zeevis ja Gilos.
Kiryat Yovelis ja Kiryat Moshes olid samud omad peoüritused.
Kümned tuhanded tantsisid tuntud esinejate saatel.
Muidugi oli ka saluut.
Kesklinn oli üks suur peomöll.
See oli suur, rõõmus püha,
ja suurim au, et sain korraldada Jeruusalemma pidustusi.
On vahva näha terveid peresid, väikelastest vanuriteni,
rõõmustamas ja tantsimas Iisraeli riigi sünnipäeval.
Mõned Jeruusalemma elanikud rääkisid oma Iseseisvuspäeva tundmustest.
- Tähistame oma riiki, mis on taas aasta vanemaks saanud.
Rõõmustame ja naudime seda, et meil on oma riik,
mis aasta aastalt areneb.
On võimas, kui kõik pidutsevad armastusest meie maa vastu.
- Mida Iseseisvuspäev sulle tähendab?
- On suur pidu, mil võime otsustada siin oma saatuse üle,
ega sõltu teistest.
Meile pole iseseisvus iseenesest- mõistetav, nagu teistes maades.
Kolisin Iisraeli Saksamaalt, kus iseseisvus oli iseenesestmõistetav.
- Kas Iseseisvuspäeval on sinu jaoks eriline tähendus?
- Jah. Kollektiivi ja rahvana on meil nüüd oma riik.
Juudi rahvas unistas sadu aastaid oma rahvuskodust.
Nüüd on meil Iisraeli riik,
põhimõtteliselt juudiriik,
kuid ka demokraatlik kõikide rahvuste riik.
See pole iseenesestmõistetav.
Riiki ja ühiskonda tuleb kaitsta ja edasi arendada.
See on oluline asi, mitte mingi iseenesestmõistetavus.
Iseseisvuspäev on pidu, mis ühendab iisraellaste enamust,
nii sekulaarset kui usklikku rahvast.
Dan Diker kolis Iisraeli 1984. a
ja elab perega Jeruusalemma lähedal Efratis.
Dan on Maailma Juudi Kongressi endine peasekretär.
Juudi Kongress koondab mitmeid juudi organisatsioone,
mis seisavad juutide õiguste eest kogu maailmas.
Dan Diker on töötanud ka Iisraeli Rahvusringhäälingu
välis- ja julgeolekupoliitika erireporterina.
Ta õpib doktorantuuris Herzliya Interdistsiplinaarses Keskuses,
erialaks terrorivastane võitlus.
On hea end tantsima, naerma ja naeratama unustada,
kui oled 364 päeva kõva tööd teinud elatise, laste kasvatamise,
ellujäämise või riigikaitse heaks.
Meid ümbritsevad rahvad, kes eriti ei rõõmusta,
et me siin oleme.
Peame 365 päeva aastas oma olemasolu kaitsma.
Ühel päeval on ka hea lõdvestuda, koos rõõmustada, tantsida ja laulda.
On põhjust pidutseda ja tänada vabaduse eest elada siin maal.
See on kolmas kord ajaloos,
kui juudi rahval on oma rahvusriik.
Viimase 3200 aasta vältel on juutidel kolm korda õnne
ja õnnistust olnud oma riiki omada.
Esimese riigi rajas kuningas Taavet ja kinnitas tema poeg Saalomon.
Eriti Saalomon ehitas palju iidset Jeruusalemma linna.
Aastal 514 ema., kui juudid olid naasnud Baabüloni vangipõlvest,
tänapäeva Iraagist, rajati teine riik,
kuigi võõra suurvõimu alluvuses.
Võisime siiski templi taastada ja harrastada elavat juudi kultuuri.
1948. a tõusis juudiriik holokausti tuhast kolmandat korda.
Juudi rahvas naases, elustas iidse heebrea keele
ja sai omal maal enesemääramisõiguse.
Juutide iseseisvuse juurde kuulub ka mittejuutide aktsepteerimine.
20% riigi rahvastikust on mittejuudid: moslemid,
kristlased, druusid või tsherkessid.
Tänapäevased, oma riiki naasnud juudid,
järgivad pühendunult inimõigusi.
See tähendab sügavat pühendumust musta-, kolla- või valgenahaliste
ning naiste erinevuste aktsepteerimisele.
Naiste arv meie parlamendis on üks vaba maailma suurimaid.
Meie mootoriks on inimõigused. See on vabadus.
Juutide rahvustundes on kurbus ja rõõm tihti segunenud.
Nii otsustasid Iisraeli riigi rajajad ühendada langenute mälestuspäeva
ja Iseseisvuspäeva, mida veedetakse järjestikustel päevadel.
Iseseisvuse tähistamisega kaasneb sügav ja konkreetne kaemus,
et vabadus on kingitus.
Siis meenutatakse ka neid 23 000 meest, naist ja last,
kes on andnud elu selle väikse riigi olemasolu nimel.
Oleme sügavalt teadlikud, mida vabadus tähendab,
mis hinda selle eest on makstud ja endiselt makstakse,
et võime elada omal maal.
... kes on andnud oma elu
ja surnud Kõikvõimsa nime pühitsemiseks ...
Shmuel Belay on Jeesusesse uskuv juut,
kes kolis Iisraeli Etioopiast.
Hetkel elab ta Jeruusalemma lähedal Yad HaShmonas.
Shmuel on üks paljudest,
kes on kaotanud lähedasi riigi kaitsmisel.
2001. a osalesin Nabluse kandis ühes operatsioonis.
Ma ei ole mingi unenägudenägija, kuid tookord nägin erilist und,
mis tekitas tunde, et juhtub midagi halba.
Kaks tema parimat sõpra hukkusid terrorismivastases operatsioonis,
kus Shmuelgi osales.
Langenute mälestuspäev tuletab neid taas eriliselt meelde.
Seda on võimatu mõista, enne kui see käes on.
Olime armeesõbrad ja vennad.
Veel enamgi - nad andsid minu eest oma elu.
Ma ei räägi Iisraeli riigist või suurtest rahvustunnetest.
Teadsin, et mu võitluskaaslane valvab mu seljatagust.
Loodan sellele, et tema vaatab taha ja mina vaatan ette.
Tema on minuga ja mina temaga.
Kõik, mis siin maal toimub, on rajatud ohverdamisele.
Meie ja meie pered võime elada rahus ja rahulolevaina,
kuna keegi on väljal valvel ja võitleb meie eest.
See pole iseenesestmõistetav.
Mõned näeva palju vaeva, et võiksime nautida ja puhata.
Iga hetke, iga maalapi ja rahus elatud aja eest
näeb keegi vaeva väljas, piiridel ja lagendikel.
Need on meie sõdurid.
Herzeli mägi Langenute Mälestuspäev 2013
Iisraeli Langenute Mälestuspäeva
ja Iseseisvuspäeva kombinatsioon ja kontrast on ainulaadsed.
Langenute Mälestuspäeva kurbus ja sellega seonduvad tseremooniad.
Iga pere siin maal on kaotanud mõne oma liikmetest:
vendi, isasid, onupoegi, onusid,
tädisid, õdesid ja lapsi.
Iga perekond tunneb omal nahal,
isiklikust kogemusest, mida lähedase kaotus tähendab.
Samad inimesed, kes hauaplatsil hukkunud lähedasi taga nutavad,
on mõnes mõttes sunnitud hetkega oma meeleolu muutma.
Just selles ongi 5000-aastase juudi ajaloo tuum.
Juudi traditsioonide järgi on seitse leinapäeva.
Leinaaja seitsmendal päeval, selle viimasel hetkel tõuseb leinaja,
vahetab riided ja muutub otsekui uueks inimeseks.
Vormimuutus on osa judaismi traditsioonist.
Juudiriigis elades tuleb kogeda seda olukordade äkilist muutust
praktiliselt iga päev.
Langenute Mälestuspäeva üleminek Iseseisvuspäevaks on suurepärane.
Langenute ja surnute meenutamisest ja valust
tõuseb rahvas ühtselt ülestõusmisse.
Selle kehtestajail oli kunagi jumalik inspiratsioon.
- Ära kisu välja istutatut!
Ära unusta lootust!
Säiligu mesi ja okkad, kibedus ja magusus.
Kuigi Shmuel pole sündinud Iisraelis ja tal on olnud kohanemisraskusi,
tunneb ta Iseseisvuspäeval tugevat sidet oma rahvaga.
Meie südameigatsus oli Iisrael, juba enne siiasaabumist.
Kuigi kogesime siin vahel diskrimineerimist,
pole olnud tunnet, et meil pole osa maal ja selle tõotustes.
Ootasime alati Iseseisvuspäeva, et võiksime koos pidutseda.
Iseseisvus on asi, mis rahvast tõeliselt ühendab.
Ka tänavune jahe ilm ei takistanud paljusid
veetmast Iseseisvuspäeva traditsiooniliselt parkides.
Shmueli perel on siis kombeks koguneda Jeruusalemmas,
Armon HaNatzivi promenaadil.
Sealt avaneb võimas vaatepilt Jeruusalemmale ja vanalinnale.
Etioopia juutidel sai kombeks seal palveteenistusi pidada,
ilma et seda oleks planeeritud.
Samuti meie palverännakupüha Sigd, kus täname Jumalat selle eest,
et Ta meid Iisraeli tõi.
See on otsekui ringi sulgumine.
Tänulikkus selle eest, et naasime maale.
Ma nii elasin kui kasvasin Armon HaNatsivi naabruses.
Mu pere elas seal ligi 26 aastat.
Veedame Iseseisvuspäeva koos perekonnaga.
Püha eelõhtul pidutseb kogu rahvas koos.
Seejärel kogunetakse intiimsemas ringis, sugulaste keskel.
See on vähemalt sama oluline, kui mitte tähtsamgi.
- Mida sa Iisraeli riigile soovid?
- Jätkuvat arengut. Palju tulevaid aastaid ja sugupõlvi.
- Soovin meie maale rahu ja julgeolekut.
Välispoliitika kordaminekut ja rahu naabritega.
Ka paremat ja õiglasemat ühiskonda.
- Kas oled optimist? - Jah.
- Mida soovid Iisraeli riigile?
- Rahu ja vaikust.
Iisrael on suhteliselt noor riik.
Nii elab riigis endiselt neid, kes nägid riigi esimest Iseseisvuspäeva
ja kohe seejärel puhkenud Iseseisvussõda.
Läksime kolme poisiga välja, jalutama või midagi.
Äkitselt kuulsime lennukimüra.
Oli sabatipäev.
Spitfire hävitajad hakkasid tulistama.
Üks poistest lükkas mu maha ja hüüdis: Pikali! Pikali!
See oli minu esimene Iseseisvuspäev.
Josef Aharon on üks holokausti üleelanuid.
Ta kaotas holokaustis ema ja osa oma vendadest.
Josef koges lapsena ise õudusi
Bergen-Belseni koonduslaagris Saksamaal.
Josef kolis Iisraeli 1948 ja asus elama Jeruusalemma
kaks kuud enne Iseseisvussõja algust.
15. mail 1948 tähistasin oma bar mitsvat.
Käisin siis yeshivas.
Oli sabatipäev.
Ben Gurion oli äsja ette lugenud iseseisvusdeklaratsiooni.
Inimesed yeshivas rõõmustasid: Meil on oma riik!
Sul ja mul on oma riik!, ütlesid nad.
Ma ei mõistnud siis paljusid asju
ega osanud õieti rõõmustada või naeratada.
Teised vedasid mind kaasa tantsima.
Iseseisvuspäeva tähistamine on minu jaoks endiselt
nii kurb kui rõõmus asi.
Tähistan siiski meeleldi alati Iseseisvuspäeva.
Rõõmustan riigi rajamise üle.
Meie, holokaustist tulnud,
andsime riigi heaks oma panuse.
Ma ei tea, kas noored suudavad mõista,
mis 65 aasta eest toimus.
Neile on Iseseisvuspäev riigi sünnipäevapidu.
Vestlen vahel noortega neist asjust.
Nad imestavad: Kas olid tõesti siin enne iseseisvumist?
Tulin maale märtsis ja 15. mail iseseisvusime.
Kui kaua sa siin oled olnud siis?, küsivad nad.
Olen rõõmus, kui noored küsivad, ja saan neile toimunust rääkida.
Vahel ei oska ma neile vastata.
Mu elu pole olnud mingi piknik, ega saagi olema.
On palju raskeid asju.
Hoolimata paljudest läbielatud kannatustest
rõõmustab Josef selle üle, et saab elada Iisraelis.
Samuti rõõmustab ta selle üle, et on saanud osaleda
Iisraeli kõigis arenguetappides riigi rajamisest kuni tänaseni.
Olen oma eluga väga rahul.
See on üks maailma kaunimaid ja arenenumaid riike.
Siin on kõik, mida vajame.
Tunnen end Iisraelis täiesti turvaliselt.
Ma ei vahetaks Jeruusalemma,
isegi kui saaksin maja New Yorgis või Los Angeleses.
Ka miljoni dollari eest ei vahetaks.
See väike korter Jeruusalemmas on minu jaoks kõik.
Siia ma tulin ja siin tahan ka surra.
Tähistame iseseisvust Jeruusalemmas
Tõlge: Monika Jaaguri