o
Israelin oikeistossa on puolueita, joilla on tiukempi kanta
turvallisuuspolitiikassa ja Israelin ja arabien välisessä konfliktissa.
Osa on uskonnollisia puolueita.
Vasemmistossa on puolueita, jotka ovat rauhanomaisemman ulko- ja
puolustuspolitiikan kannalla.
Joukossa on myös arabipuolueita.
Tämä on tilanne yleisesti ottaen.
Israelissa on 12 puoluetta, joten jako ei ole yksiselitteinen.
Keskeinen ja suurin oikeistopuolue on Likud.
Siitä vasemmalla oli vahva keskustapuolue, Kadima, joka sai
viime vaaleissa eniten ääniä.
Nyt se on kuitenkin hajonnut.
Muutamien keskustapuolueiden ja Työväenpuolueen välillä
on kilpailu siitä, kuka johtaa poliittisesti maltillista linjaa.
Israelissa on hyvin tyypillinen monipuoluejärjestelmä.
Suomen eduskunta on melko saman- lainen kuin Israelin parlamentti.
Meilläkin on monipuoluejärjestelmä ja suhteellinen vaalitapa.
Toisin kuin Euroopassa, Israelissa vaalien pääaihe on
ulko- ja turvallisuuspolitiikka.
Yleensä puolueet, jotka ovat tässä kysymyksessä oikealla,
ovat luonteeltaan konservatiivisia.
Puolueet, joiden turvallisuus- politiikka on maltillisempaa,
ovat yleensä enemmän sosiaali- demokraattisia tai liberaaleja,
sanan amerikkalaisessa mielessä.
Vasemmistolainen Työväenpuolue vastaa muiden maiden Labour- tai
sosiaalidemokraattisia puolueita.
Uskonnollisten puolueiden ja Likudin sosiaali- ja talouspolitiikkakin
on oikeistolaisempaa.
Se on tyypillistä myös Euroopassa.
Täällä sosiaali- ja talouspoli- tiikka ei ole ratkaiseva tekijä,
koska maan turvallisuus on aina ollut uhanalainen.
Jos ajatellaan Suomea, niin luulen että sielläkin SDP:n kaltaisen
puolueen ulko- ja turvallisuus- poliittinen linja on maltillisempi.
Jos muistan historiaa oikein, Suomessa oli 2. maailmansodan
aikana puolue nimeltä IKL, joka oli oikeistoradikaalinen
myös talouskysymyksissä.
Suurin ero politiikassamme on asioiden tärkeysjärjestyksessä.
-Mitkä ovet vaalien pääaiheet?
-Talous ja yhteiskunnalliset kysymykset
ja tietysti turvallisuus.
Valitettavasti Israelissa kaikki riippuu siitä.
Haluamme turvallisuutta ja rauhaa
ja sopuisaa elämää naapurikansojen kanssa.
Minulle on tärkeää yhteiskunnallinen samanarvoisuus
kansalaisten ja puolueiden välillä.
Ettei olisi jakoa köyhiin ja rikkaisiin eikä eriarvoisuutta
etnisen taustan tai uskonnon takia.
Samat oikeudet ja velvollisuudet.
-Mikä sinulle on tärkeintä?
-Turvallisuus. Asun Tel Avivissa ja viime konfliktin aikana
menetin täysin turvallisuudentunteeni.
Hälytykset ajoivat minut kolmen lapsen kanssa sirpalesuojaan.
Menetin mielenrauhan ja yöunet ja muutuin hermokimpuksi.
Minulla oli vastasyntynyt vauva, jota imetin.
Hormonit menivät ihan sekaisin.
Minulle on tärkeää turvallisuus, asuntokohtaisten turvahuoneiden
ja kunnon sirpalesuojien raken- taminen myös vanhoihin taloihin.
Asun 50 vuotta vanhassa talossa, ja suojaan pääseminen oli työn takana.
Minulle se on nyt tärkeintä.
Meillä oli juuri sotilasoperaatio, joka seurasi pitkään jatkunutta
siviilikohteittemme rakettitulitusta.
Olemme saaneet tarpeeksemme siitä.
Israelilaiset näkevät, mitä arabimaissa tapahtuu.
Se ei ole arabikevät, vaan arabitsunami.
Katsotaanpa tämän arabitsunamin jälkeistä Lähi-Idän karttaa.
Egyptissä puolet väestöstä kannattaa Muslimiveljeskuntaa.
Kukaan ei tiedä, mitä siitä käytännössä seuraa.
Muuttuuko Egypti uskonnolliseksi diktatuuriksi?
Länsi toivoo sen demokratisoituvan.
Kairon vapaudenaukiolla osoitetaan mieltä presidentti Mursia vastaan.
Näemme, mitä tapahtuu Syyriassa.
Libanonissa valtio on hajoamistilassa.
Israelin itänaapurissa Jordaniassa kuningas Abdullah II:n kohtalo on
epävarma, koska suurin osa Jordanian asukkaista on nykyisin
syntyperältään palestiinalaisia.
Siellä voidaan hyvinkin vaatia kuningas Abdullahin syrjäyttämistä.
Tilanne on hyvin epävakaa, ja mo- net israelilaiset ovat huolissaan.
Ulko- ja turvallisuuspolitiikan suhteen suurin osa israelilaisista
tukee kahden valtion ratkaisua.
Suurin osa kansasta ei silti usko todellisen rauhan mahdollisuuteen.
Neuvotteluja palestiinalaisten kanssa kyllä kannatetaan,
mutta enemmistö ei usko, että PLO todella haluaa rauhaa.
Viime parlamenttikaudella Likud- puolue siirtyi keskustan suuntaan.
Se jäädytti siirtokuntien rakentamisen, mitä yksikään
aiempi hallitus ei ole tehnyt.
Siirtokuntien laajentaminen jäädytettiin 10 kk:ksi.
Pääministeri Netanyahu esitti ensimmäisenä Likud-johtajana kannan
palestiinalaisvaltion perustamisen puolesta 3 kk vaalien jälkeen.
Hän siis kannatti kahden valtion ratkaisua.
Tämä sopii yhteen keskusta- ja va- semmistopuolueiden kantojen kanssa.
Mielipide-erot eivät ole suuret.
-Kiinnostaako politiikka sinua?
-Kiinnostaa hyvin paljon.
Kuka nousee valtaan, kuka johtaa valtiota?
Kuka luovii tässä karikossa?
Iranin uhka, Egypti, Syyria.
Kaikki tämä huolestuttaa meitä eniten tällä hetkellä.
-Vaikuttavatko sosiaali- ja talouskysymykset vaalituloksiin?
-Kun valtion olemassaolo on vaarassa,
sosiaalikysymysten hoitaminen ei paljon auta.
Mitä se auttaa meitä, jos kansa- laisten turvallisuus ei ole taattu.
Kansan kannattaa ottaa järki käteen.
Kaikki nämä uudet puolueet... kuten Yair Lapid.
Hän on kyllä komea mies, mutta me emme ole Amerikka.
Täytyy antaa vahva tuki joko oikeistolle tai vasemmistolle.
Joko Likud tai Työväenpuolue.
Pienissä puolueissa äänet menevät hukkaan.
-Kiinnostavatko vaalit sinua? -Vähemmän kuin aiemmin.
Olemme jo väsyneet ja
kyllästyneet poliittisiin puuhaste- lijoihin, jotka tulevat ja menevät.
Aina löytyy uusia puuhastelijoita, riippumatta siitä, sopivatko
he politiikkaan vai eivät.
He näkevät siinä toimeentulo- mahdollisuuden tai jotain muuta.
-Mitkä asiat ovat sinulle tärkeitä vaalien edellä?
-Kasvatus- ja sosiaaliasiat.
-Oletko löytänyt sopivan puolueen?
-Kyllä. Työväenpuolue tuntuu nyt sopivalta.
Sen linja on lähimpänä aiheita, jotka ovat minulle tärkeitä.
Tällä kertaa Työväenpuolueen aiheet osoittautuvat ehkä tärkeimmiksi.
Puolueen uusi johtaja Shelly Yehimovich yrittää tätä.
Hänen politiikkansa on lähellä pohjoismaista ja
eurooppalaista sosiaalidemokratiaa.
Hän kiinnittää huomiota etupäässä Israelin keskiluokan tilanteeseen.
Viime vuosina Israel on muuttunut sosialistisesta valtiosta
enemmän ja enemmän kapitalistiseen suuntaan.
Puhutaan myös sikakapitalismista.
Kesän 2011 suuren kansalaisprotestin jälkeen
Yehimovich ja Työväenpuolue ovat menneet tämän aallon harjalla.
Hän yrittää nostaa tämän aiheen tulevien vaalien pääteemaksi.
Uskon, että vaalien tulos riippuu siitä, onnistuuko hän tässä.
Se on vielä avoin kysymys.
Likudin kannattajat ovat enimmäkseen vähätuloisia,
sefardiperäisiä, maan periferia-alueiden asukkaita.
Likud on kuitenkin itse asiassa kapitalistinen puolue.
Shelly Yehimovich yrittää voittaa ääniä perinteisiltä oikeiston
kannattajilta Työväenpuolueelle.
Tämä on hyvin vaikea tehtävä.
Häntä on kritisoitu siitä, että hän ei ole sanonut mitään
Lähi-Idän poliittisesta ja sotilaallisesta tilanteesta.
Hän ei tee sitä, koska jos hän alkaa puhua paluusta
vuoden -67 rajoille, nämä vähätuloiset israelilaiset eivät
tule äänestämään häntä.
He kääntäisivät selkänsä heti.
Hän yrittää kiertää tätä aihetta ja keskittyä talouskysymyksiin.
-Missä on kansalaisrehellisyys?
Missä on synnintunto siitä, mitä olette valtiolle aiheuttaneet?
Syytät Kadiman edustajia siitä, mitä he puhuvat maailmalla.
Miksi syyttää Kadimaa, kun pääministeri...
-Kansanedustaja Noked!
-Mitkä asiat ovat sinulle tärkeitä?
-Kansallis-uskonnolliset haluavat pitää Israelin maan kokonaisena.
Haredi-juutalaisille tärkein on armeijapalvelukysymys.
Uskonnolliset kannattavat automaattisesti oikeistoa.
Toivomme saavamme vahvan oikeisto-uskonnollisen rintaman.
-Oletko löytänyt arvojasi vastaavan puolueen?
-Yleensä äänestämme sitä puoluetta, jota rabbimme suosittelevat:
joko sefardi-, askenasi- tai kansallisuskonnollista puoluetta.
Emme kysele emmekä tutki.
-Millaisia vaalituloksia odotat?
-Odotusten mukaan oikeistorintama tulee voittamaan vaalit.
Emme pane koko toivoamme heihin, mutta ennusteet ovat sellaiset.
Annamme heille toimintavaltuudet ja poliittisen voiman.
On ollut tilanteita, jolloin ääriuskonnolliset puolueet
ovat olleet avainasemassa.
Usein vaalien tulos on ollut lähes tasapeli oikeiston
ja vasemmiston välillä.
Silloin haredipuolueet ovat olleet vaa'ankielenä ja ratkaisseet,
kumpi puoli nousee valtaan.
Ääriuskonnollinen sefardipuolue menee lähes aina Likudin kanssa,
koska saa yleensä vahvan talou- dellisen tuen omille laitoksilleen.
Jokaisella valtiolla on politiikassa omat erityspiirteensä.
Suomen eduskuntaan on päässyt urheilijoita, ja varsinkin
talviurheilijoita varmaan enemmän, kuin missään muussa maassa.
Israelissa on uskonnollisia puolueita.
Mielestäni niiden asemassa on tapahtunut muutosta.
Israel ei ole tässä niin poikkeuksellinen.
Esimerkiksi Hollannissa on aina ollut uskonnollisia puolueita.
Ne ovat onnistuneet pääsemään paljon vahvempaan asemaan kuin Israelissa.
Uskonnolliset puolueet liittoutuvat yleensä oikeiston kanssa.
Juutalaisuuden ja kansallismieli- syyden välillä on selvä yhteys.
Kansallismielisillä puolueilla on läheisempi yhteys uskontoon.
Tämä ei päde pelkästään Israelissa.
Saksan konservatiiveja kutsutaan kristillisdemokraateiksi.
Baijerissa se on nimeltään kristillissosialistinen puolue.
Se ei ole siis vain israelilainen ilmiö.
Yleensä ei huomioida sitä,
että uskonnolliset puolueet voivat helpottaa kriisitilanteita.
Tapauksissa, joissa oikeisto- rintamalla ei ole ollut enemmistöä,
uskonnolliset puolueet ovat liit- toutuneet vasemmiston kanssa.
Näin oli lähes kaikissa hallituksissa ennen vuotta 1977.
Myös sen jälkeen se on tapahtunut.
On jotenkin tullut tavaksi puhua pahaa uskonnollisista puolueista.
Sanotaan, että ne käyttävät asemaansa hyväkseen.
Mielestäni se ei ole aivan totuudenmukaista.
Israelissa poliittinen aktiivisuus on paljon suurempi kuin
useimmissa muissa maissa.
Muutamissa viime vaaleissa ää- nestysprosentti on ollut yli 60%.
Numerona se ei ole niin suuri, mutta se on harhaanjohtava.
Noin 10% äänioikeutetuista ei voi käytännössä äänestää,
koska he asuvat ulkomailla.
Todellinen äänestysprosentti on siis yli 70%.
Se on jo korkea prosentti.
Toisaalta Israelissa ollaan hyvin pettyneitä
poliitikkojen toimintaan.
Siksi äänestysprosentti on vain 70% eikä 80%, kuten aiemmin.
Minä olen sattumalta se henkilö, joka tutkii äänestysprosentin
keskusvaalilautakunnalle varsinaisena vaalipäivänä.
En voi olla varma asiasta, mutta oletamme, että
äänestysprosentti ei tule nousemaan.
Poliitikkoihin on pahasti petytty.
Parlamentin jäsenet ja journalistit kilpailevat siitä,
kumpia yleinen mielipide arvostaa vähemmän.
Kansanedustajia ei suuresti arvosteta.
Järjestelmä suosii erilaisia poliittisia liittoutumia ja sopimuksia.
Ne saavat puolueet monesti luistamaan periaatteistaan.
Poliitikkoja ei siis Israelissa arvosteta kovin korkealle.
Tapa, jolla pääministeri Netanyahu hoiti viimeisen Gazan kriisin,
sai Israelissa arvostusta.
Hänellä oli tukenaan puolustusministeri Ehud Barak
ja yhdeksän ministerin ryhmä, johon kuului Benny Begin ja Dan Meridor.
Israelilaisten mielestä kriisi hoidettiin hyvin
ja uhan suuruuteen sopeutetulla tavalla.
Yleinen mielipide vaati voimakkaita toimia rakettitulituksen takia.
Netanyahu on saanut hyvät pisteet.
Hänellä on myös paljon kokemusta.
Vasemmiston Shelly Yehimovichilla ei ole lainkaan hallituskokemusta.
Hän ei ole toiminut missään ministerivirassa.
Likud kysyy, onko Yehimovichilla valmiuksia pääministerinä
ottaa vastaan aamuyön tunteina sotilasjohdon puhelu tapahtumista
ja tehdä tarvittavat päätökset.
Tämä kysymys tullaan esittämään Shelly Yehimovichia vastaan.
Luulen, että turvallisuus tulee edelleen olemaan ratkaiseva tekijä.
Yehimovich voi onnistua nostamaan Työväenpuolueen kannatusta,
vaikkei ehkä takavuosien tasolle.
Nyt näyttää siltä, että Netanyahu muodostaa seuraavan hallituksen.
Suomennos Silja Bar David