o
Beit El on Raamatusta tuttu paikka.
Perinteen mukaan Jaakob näki tika- puu-unensa tuolla kukkulalla.
Beit El on suuri siirtokunta, jossa on lähes 7000 asukasta.
Suurin osa on uskonnollisia idea- listeja, josta uskovat, että Israelin
maa kuuluu Israelin kansalle.
He ovat jättäneet kaupungit ja tul- leet tänne kantaisien asuinsijoille.
Nämä talot rakennettiin Ita ja Efraim Tsurin murhan jälkeen
16 vuotta sitten.
Terroristit ampuivat heidät lähellä Beit Eliä.
Hautajaisissa pääministeri Netanjahu lupasi, että siihen paikkaan
pystytetään uusi asuntoalue.
Ehud Barakin pääministeri- kaudella, vuonna 1999
alue sitten rakennettiin.
Valtio huolehti LVI-tekniikasta; tieverkosta, sähköstä ja vedestä
ja muusta tarpeellisesta.
Tähän nousi uusi asuinalue.
Ne, jotka hankkivat asunnon täältä 1999, saivat 20.000 ¤:n ostotuen.
Ihmiset saivat asuntolainaa ja muuttivat asumaan tänne.
Vuonna 2008, lähes 10 vuotta perustamisen jälkeen,
Peace Now-järjestö läysi arabin,
jolla on sama nimi kuin henkilöllä, jolta nämä maat oli ostettu.
Maa on epäilemättä laillisin asiakirjoin hankittu.
Tämä järjestö, joka löysi mainitun miehen, ilmeisesti myyjän serkun,
väittää, että maa on ostettu väärältä henkilöltä.
Hän vei asian suoraan Korkeimpaan oikeuteen, yrittämättä selvittää
omistusta käräjäoikeudessa.
Siellä ei kuultu asukkaita, eikä odotettu
mitä sanoo paikallistuomioistuin, joka nyt selvittää maanomistusta.
Korkein oikeus antoi purkumääräyksen odottamatta käräjäoikeuden päätöstä.
Noin vuosi sitten me asukkaat saimme evakuiointimääräyksen.
Meitä ei informoitu, ei kuultu, eikä annettu esittää kantaamme
Korkeimmassa oikeudessa.
Kukaan ei kysynyt mielipidettämme. Kuulimme asiasta tiedotusvälineistä.
Tämä on nuori asuma-alue, ja ihmiset ovat yhteiskuntaa rakentavaa väkeä.
Itse lopetin hiljattain armeijan.
Näissä viidessä talossa asuu 30 perhettä.
Osa on armeijan upseereja.
Yksi perhe evakuoitiin Gazan Gush Katifista, ja on nyt
uuden evakuointiuhan ja kodin purkutuomion alaisena.
On terrori-iskujen uhrien perheitä,
opiskelijoita, high-tech ihmisiä, rabbeja.
Ihmisten reaktiot ovat katkeria.
He ovat tulleet asumaan tänne periaatteellisista syistä,
mutta pelkäävät nyt karkotusta.
Perheet ovat panneet tänne rahansa ja maksavat lainoja jo 15 vuotta.
He ovat hankkineet asunnot, asuneet ja kasvattaneet perheensä täällä.
He pelkäävät, että tulevat äkkiä heitetyiksi ulos, ties minne.
On ihmisiä, jotka eivät nuku öisin.
Ketkä ovat vastustajiamme? Arabi- terroristit vai evakuoiva armeija?
Varsinkin lapset hämääntyvät tästä.
Tämä on hyvin kiinnostava tilanne.
15 vuotta sitten kyseinen maa-alue myytiin.
Maa oli yksityisomistuksessa, eikä siitä ollut epäilystä.
Sen myi henkilö, joka ilmoitti olevansa maan omistaja
ryhmälle ihmisiä, jotka halusivat asettua asumaan sinne.
Maanhankinnan jälkeen he rakensivat talot ja asuivat niissä vuosia.
Sitten ilmaantui joku, joka väitti, että tuolla henkilöllä
ei ollut oikeutta kyseisen maan myyntiin.
Maa on minun ja haluan sen takaisin.
Koska on kyse yksityisestä maasta, Israelin oikeuslaitoksen kanta
on automaattisesti se, että siirtokuntia ei voida
perustaa yksityiselle maalle.
Jos voidaan todistaa, että maa on yksityisomistuksessa,
rakennukset on purettava.
Tämä oli Korkeimman oikeuden päätos.
Samaan aikaan kysymystä siitä, onko maanomistajaksi itseään
väittävä henkilö todella oikea omistaja, käsitellään
Jerusalemin käräjäoikeudessa.
Se on tuomioistuin, jolla on oikeus päättää maanomistusasioissa.
Toisaalta ovat ihmiset, jotka rakensivat talot
hyvässä uskossa, että he rakentavat laillisesti hankitulle maalle.
Toisaalta on henkilö, joka väittää olevansa
maan laillinen omistaja.
Tässä on kaksi juridista prosessia.
Hallinnolliselta kannalta Sotilashallinto teki virheen,
kun antoi ihmisten rakentaa tälle maalle.
Siksi rakennukset on purettava.
Toisaalta alemmassa tuomio- istuimessa on meneillään molempien
osapuolten väitteiden tutkiminen ja päätöksen tekeminen.
Joskus näiden välillä tapahtuu törmäys.
Beit Elin tapauksessa Korkein oikeus meni edelle
ja päätti purkaa talot.
Samaan aikaan käräjäoikeus edelleen käsittelee tapausta.
-Hei, mitä kuuluu?
Migron mainitaan Raamatussa kahdesti.
Niistä voi ymmärtää Migronin olleen suuri asutus.
Ensimmäinen maininta on Samuelin kirjassa,
kun kuningas Saul istui granaatti- omenapuun juurella Migronissa.
Jos kuningas istui täällä, tämä oli varmaan suuri asutus.
Kun Sanherib tuli sotaretkelle valloittamaan maata,
hän hävitti kaikki suuremmat asutukset matkalla Jerusalemiin.
Yksi niistä oli Migron.
Asutus perustettiin vuoden 1999 keväällä.
Ennen sitä paikalla oli arkeologinen kaivaus.
Se oli intifadan aikaa.
Olemme mäellä, Jerusalemia ja siitä pohjoiseen olevan
Benjaminin alueen siirtokuntia yhdistävän tien varrella.
Tietä käyttäneet juutalaiset olivat kuin ankat ampumaradalla.
Arabit ampuivat heitä tältä mäeltä.
Olin lukiossa, ja osa ystävistäni ajoi Jerusalemin ja Beit Elin väliä.
15-vuotiaat tytöt sanoivat kirjoittaneensa testamenttejä.
He pelkäsivät, koska monesti busseja ammuttiin tai kivitettiin.
Valtio oli halukas asuttamaan tämän kukkulan.
Kun paikalla on asutusta, sieltä käsin ei tehdä terrori-iskuja.
Armeijan joukot tulevat ja menevät, mutta asutus antaa jatkuvan suojan.
Me emme rakentaneet tätä.
Emme tehneet tietä tai vetäneet sähkölinjaa.
Sähkö tulee valtionyhtiöltä.
Vesiyhtiö on valtion hallussa.
Voit katsoa ympärillesi ja tajuta, että tätä ei olisi voinut perustaa
kukaan yksityinen, eikä edes paikallinen kunta.
Valtio huolehti tänne sähkön, veden ja tien.
Muistaakseni vuonna 2003 asutusministeriö julkisti
koko aluetta koskevan asutussuunnitelman.
Siinä Migronista oli kaavailtu tulevan 500:n perheen asutus.
Olemme lainkuuliaisia kansalaisia ja uskomme vahvasti valtioon.
Ilman valtiota olisimme hukassa, kuten näimme Holokaustin aikana.
Emme voi luottaa muihin.
Tulimme hallitusta vastaan ja se löysi ratkaisun sopimuksesta,
jonka mukaan, vaikka raskaalla mielellä, me suostuimme siirtämään
asutuksen toiseen paikkaan.
Sopimuksen mukaan evakuointia siirretään kolmella vuodella,
kunnes uusi asutus vuoren alarinteellä olisi valmis.
Korkein oikeus torjui tämän vaivoin laaditun sopimuksen.
Sen väitetään loukkaavan paikallisten arabien oikeuksia,
koska maa kuuluu heille;
vaikka sitä ei ole osoitettu, ja on kyse kokonaisesta asutuksesta.
Tätä maata ei ole koskaan viljelty, eikä mitään oikeuksia ole loukattu.
Meidän jälkeemmekin tähän jää vain autio kivinen kukkula,
jota ei ole koskaan viljelty.
Jumalan avulla tähän pystytetään uudelleen Gotman-perheen koti.
Kyseessä on tilanne, jossa alueen statusta
ei ole vielä määritelty.
Kansainvälinen yhteisö, Suomi mukaan lukien, vaikka olisi
kyse Israelille ystävällisistä hallituksista, pitää asutusten
perustamista miehitetylle alueelle kansainvälisten lakien
ja Haagin sopimuksen vastaisena.
Israel on tästä eri mieltä.
Kansainvälisenä oikeustieteilijänä kritisoin ankarasti Euroopan
kantaa tuomita israelilais- siirtokunnat automaattisesti,
tutkimatta tarkasti niiden perustamisen syitä.
Jokainen voi lukea Geneven sopimuksen ja nähdä ne
tarkoitusperät, jotka ovat sen pykälien takana.
Niissä puhutaan miehittäjävallan tekemien suurten väestöryhmien
pakkosiirroista, joiden tarkoituk- sena on muuttaa miehitetyn alueen
demografista rakennetta, ja sen estämisestä.
Tämän tarkoituksena on estää se, mitä tapahtui II maailmansodassa,
kun saksalaiset pakkosiirsivät puolalaisia tai saksalaisia,
tai mitä tapahtui vaikkapa Unkarissa ja Tsekkoslovakiassa.
Israel ei ole tekemässä mitään tällaista.
Israelin valtio ei katso rikkovansa Geneven sopimusta.
Me emme ole pysyvästi muutta- massa miehitetyn alueen statusta.
Siirtokunnista voidaan neuvotella palestiinalaisten kanssa, mutta
he kieltäytyvät neuvotteluista.
Juridisesti ottaen nämä rakennukset ovat laittomast pystytettyjä,
ja tuomioistuin on päättänyt niiden purkamisesta.
Se ei kuitenkaan ole tapahtunut.
Tilanne on hyvin samanlainen kuin Migronissa ja muualla.
Lisäksi tämä on suvereeni osa Is- raelia, jossa Israelin lain pätevyys
ei ole mitenkään kyseenalainen.
Siirtokunnat väittävät, että valtio toimii kaksinaismoraalisesti
ja suhtautuu paremmin beduiineihin Negevissä
kuin israelilaisiin siirto- kuntalaisiin Länsirannalla.
Amona on uskonnollinen yksityisasutus,
jonka perusti vuonna 1996 ryhmä Ofran siirtokunnan nuoria.
Joukko naimattomia nuoria muutti tälle vuorelle,
tarkoituksena turvata Ofraa ja perustaa uusi asutus.
Amona mainitaan Joosuan kirjassa,
kun luetellaan Benjaminin heimon asutuksia.
Yksi niistä on Kfar Amona.
Täällä on muinaisen kylän jäänteitä viinikuurnineen.
Alhaalta on löytynyt kanaanilaisen kauden israelilaisia hautoja.
Määrärahojen puutteessa emme ole voineet kehittää kohdetta, mutta
muinainen asutus täällä on ollut.
Amona
Jerusalemin tyttäret
Talot rakennettiin siinä käsityk- sessä, että pääministeri Barak
oli luvannut, että tänne tullaan rakentamaan uusi asuma-aue.
Lopulta Korkein oikeus päätti, että rakentaminen oli laitonta,
ja talot purettiin.
Se oli ankara isku asuttamiselle.
Amona oli ensimmäinen purku- tuomion täytäntöönpano Gazan
juutalaisasutusten jälkeen.
Amonassa myös ensimmäistä kertaa
purkamista vastustettiin kaikin keinoin.
Ensinnäkin vastustettiin evakuoijien voimankäyttöä,
jota ei haluttu niellä tyynesti.
Päätettiin taistella vastaan.
Amonan vastustuksesta ja kamppailusta tuli symboli.
Sen jälkeen hallitus on ollut varo- vaisempi asutusten purkamisessa.
Asiassa on poliittisia ja kansainvälisiä paineita.
Vasemmistoaktivistit yrittävät hyökkäyksillään horjuttaa
olemassaolon oikeuttamme.
Arabit vääristävät tosiasioita, eivätkä esitä
tilannetta totuudenmukaisesti.
Kaikille avoimelta päätieltä voi nähdä arabikylien talot.
He ottavat maita haltuun ja raken- tavat kysymättä lupaa keneltäkään.
On kyse todellisuuden vääristelystä.
Me pidämme kiinni tästä paikasta.
Se on meidän tapamme näyttää, mihin me uskomme.
Pidämme kiinni oikeuksistamme.
Monilapsisen perheen on hankala asua 45 neliön asuntoparakissa.
Hankimme mahdollisuuksien mukaan lisätilaa siirrettävillä lisäyksillä.
Uskomme, että Israelin maa kuuluu Israelin kansalle.
Oikeutemme on pystyttää kotimme valitsemallemme paikalle
ilman huolta tai uhkaa,
kuten naapurimme rakentavat kylissään kenenkään häiritsemättä.
Kukkulan juurelle on alettu raken- taa väliaikaista uutta asutusta.
Jos hallitus päättää pitää kiinni sopimuksesta, eikä pura
nykyisiä rakennuksia, ja kun tuomio- istuin on tutkinut maanomistuksen,
me olemme valmiit jättämään paikan ja siirtymään vuoren alarinteelle.
Vaikka se tekee kipeää, me lähdemme, sillä emme näe muuta vaihtoehtoa.
Jos hallitus vetäytyy sopimuksesta, tulemme kamppailemaan loppuun asti.
Emme ole valmistautuneet, koska emme voi uskoa sen tapahtuvan.
Pääministerikin sanoi, että se on päätös,
jota yleisö ei tule sietämään.
Hallituksen ja parlamentin jäsenet ovat sanoneet ratkaisun löytyvän.
Uskomme hallituksen löytävän ratkaisun, joka antaa meidän
jatkaa elämää ilman pelkoa siitä, että kohta talo puretaan altamme.
Mitä voisimme tehdä? Jättää talomme ja muuttaa telttaan?
Tämä on kotimme, minkäs teet.
Uskomme, että ratkaisu löytyy.
Me asutuslaiset haluamme elää rauhassa, kuten kaikki ihmiset
kaikkialla maailmassa haluavat.
Emme ole taistelunhaluisia emmekä etsi yhteenottoja.
Haluamme olemassaolon oikeutta, kuten muuallakin maassa.
-Minä näen. Eikö sinua pelota?
Olen varma, että hän hallitsee.
Emme aina ymmärrä hänen tekojaan, ja luulemme tietävämme paremmin.
Joskus hänellä on yllätyksiä.
Mitä kansamme on kokenut viimeisen 100 vuoden aikana; mitä vaikeuksia,
ja mikä valtio äkkiä syntyi.
Sotia, vaikeuksia, voittoja ja saavutuksia.
Toivon kovasti, että nämä talot pysyvät paikallaan,
asutus kasvaa, ja läsnäolomme koko Israelin maassa vahvistuu.
Kukaan ei voi taata sitä minulle, niinkuin tapahtui Gush Katifissa.
Se ei horjuta uskoamme Jumalaan ja hänen huolenpitoonsa.
Hänellä on suunnitelmansa, jota me ihmiset emme voi aina nähdä.
Hän hallitsee tapahtumia täällä.
Saman kysymyksen voi esittää monen tapahtuman suhteen
Israelin kansan historiassa.
Kansamme on kokenut tragedioita.
Toisaalta olemme ainut muinainen kansa, joka on kansana säilynyt.
Kaiken takana on joku suunnitelma.
Rakentakaa taloja ja asukaa niissä
Olemme olleet täällä 15 vuotta kaikista vaikeuksista huolimatta.
Uskomme, että Jumala on kanssamme jatkossakin.
Vaikeudet ovat osa elämää, osa uskoani ja Raamattuani.
Uskon, että juutalaisten on osoitettava, kuinka paljon he
rakastavat Israelin maata, että heillä olisi oikeus asua täällä.
Suomennos: Silja Bar David