o
Katsokaamme, mitä on tapahtunut viime vuosikymmenen aikana, kun
Israelin ja palestiinalaisten väli- nen sopimus on alkanut muotoutua.
Tiedämme, mitä tapahtui Camp Davidin neuvotteluissa.
Palestiinalaiset torjuivat annetut tarjoukset.
Israelilaisittain Ehud Olmertin tekemä ehdotus Camp Davidissä
oli mullistava, koska se sisälsi Jerusalemin jakamisen.
Tämäkään tarjous ei riittänyt palestiinalaisille.
Sitten seurasi Clintonin ehdotus.
Se sisälsi vuoden -67 rajat tietyin korjauksin,
Jerusalemin jaon ja periaatteen "kaksi valtiota kahdelle kansalle".
Kun puhutaan kahdesta valtiosta, palestiinalaiset hyväksyvät sen.
Clintonin ehdotus kahdesta valti- osta kahdelle kansalle tarkoitti
eri valtioita juutalaiselle ja palestiinalaiselle kansalle.
Pelkkä kahden valtion ratkaisu teki- si Israelista palestiinalaisvaltion,
koska siihen kuuluu palestiinalais- pakolaisten paluuoikeus Israeliin.
Vielä neuvoteltiin Tabassa, mutta kaikki nämä epäonnistuivat,
etupäässä palestiinalaisten kieltäytymisen takia.
Tietomme tapahtumista eivät perustu pelkästään israelilaislähteisiin.
Mahmoud Abbas antoi haastattelun Washington Post-lehdelle
ja sanoi, ettei halunnut luopua palestiinalaisten paluuoikeudesta.
Hän myönsi itse, että tarjous oli erinomainen,
mutta sanoi halunneensa saada mahdollisimman laajan
paluuoikeuden, joka olisi merkinnyt Israelin valtion loppua.
Euroopassa ei ymmärretä, mitä paluuoikeus merkitsisi.
Ajatelkaa, jos 12 milj. saksalais- peräistä ihmistä palautettaisiin
Tsekkoslovakiaan ja Puolaan tai Ju- goslavia palautettaisiin ennalleen.
Palestiinalaisten paluuoikeus merkitsisi Israelin loppua.
Lähi-Idän tilanne ei korjaantuisi, vaan muuttuisi kaoottiseksi.
Siihen yksikään israelilainen ei suostu, eivät rauhanaktivistitkaan,
joitakin fanaatikkoja lukuunottamatta.
Järkevät ihmiset molemmin puolin, samoin Euroopassa ja Amerikassa,
ymmärtävät, että ratkaisu on kaksi valtiota kahdelle kansalle
väestöpohjan mukaan; siis kaksi kansallista valtiota.
Kun palestiinalaiset hyväksyvät sen, sopimus voi olla mahdollinen.
Netanyahu on edistynyt paljon. En kuulu hänen kannattajiinsa,
mutta on myönnettävä, että hän on tehnyt pitkän taipaleen.
Vaikka edustaa oikeistoa, hän on puhunut kahdesta valtiosta
ja viime aikoina jopa vuoden -67 rajoista tietyin muutoksin.
Hänelle se merkitsee tien avausta.
Rauhanprosessi on nyt pysähdyksissä.
Mitään ei tapahdu, kahdesta syystä.
Yksi on se, että palestiinalaisten johto on jakautunut kahtia
Fatahin ja Hamasin välillä.
Johdolla ei siis ole koko kansan kannatusta
ja siksi he eivät voi tehdä todel- lisia sitoumuksia tai sopimuksia.
Puhutusta Hamasin ja Fatahin sovusta ei ole tullut mitään,
vaan se on jäänyt kuolleeksi kirjaimeksi.
Palestiinalaiset ovat keskenään umpikujassa
eikä heillä ole kiinnostusta neuvottelujen edistämiseen.
Israelinkin hallitus on hyvin monipohjainen, jonka
takia pääministerin on hyvin vaikea neuvotella tavalla,
joka tyydyttäisi kaikkia.
Näin palestiinalaisten ja israeli- laisten välisissä neuvotteluissa
ei tällä hetkellä tapahdu mitään.
Palestiinalaiset tietävät, etteivät voi saavuttaa mitään olennaista.
Rauha voidaan sopia vain yhdessä toisen osapuolen kanssa.
Sitä ei voi sanella ulkoa käsin.
Rajoja tai turvallisuusjärjestelyjä ei voi sanella toiselle,
ei myöskään vesivarojen jakautumista tällä
vesipulasta kärsivällä alueella; tai taloudellista yhteistyötä.
Kaikki on saatava neuvottelemalla.
Rauhanprosessin alusta, YK:n turvallisuusneuvoston päätöksestä
242 alkaen, vuonna 1967, on puhuttu osapuolten tarpeesta neuvotella
rajoista, pakolaiskysymyksestä ja monista muista seikoista.
Palestiinalaiset yrittävät juonitella suhdetoiminnalla.
He menevät YK:hon, jossa heillä on automaattinen enemmistö
kaikkien arabi- ja muslimimaiden ja monien kehitysmaiden tuella.
Tämä enemmistö hyväksyy kaiken, mitä he sanovat.
Siksi he ajavat YK:n tunnustusta palestiinalaisvaltiolle.
Sen he muuten tekivät jo kerran, vuonna 1988.
He puhuvat valtiosta vuoden 1967 rajojen puitteissa,
ja haluavat sanella rajaehdot neuvottelematta Israelin kanssa.
Vuoden -67 sovittuja rajoja ei ole koskaan ollut olemassakaan.
Ratkaiseva elin on turvallisuus- neuvosto, joka koostuu
muutamista kaksivuotiskaudeksi valituista jäsenmaista.
Pysyvinä jäseninä on viisi suurvaltaa,
USA, Venäjä, Kiina, Ranska ja Iso-Britannia.
Muut valitaan kerran kahdessa vuodessa.
Viidellä pysyvällä jäsenmaalla on veto-oikeus.
Jos ne vastustavat, julkilausuma ei voi mennä läpi.
Yhdenkin vastustus riittää siis kumoamaan julkilausuman.
Palestiinalaiset eivät vie asiaansa turvallisuusneuvostoon, koska
he pelkäävät USA:n tai jonkun Euroopan valtion vastustusta.
He menevät suoraan yleiskokoukseen, jossa he saavat tunnustuksen,
vaikka se ei ole yhtä merkittävä kuin turvallisuusneuvoston päätös.
Kansainvälisillä foorumeilla heillä on automaattinen enemmistö.
Se johtaa kansainvälisten päätösten vähättelyyn.
YK:n ihmisoikeusneuvosto tuomit- si Israelin Gazan operaation takia.
Vähän sen jälkeen Sri Lankassa kuoli kymmeniä tuhansia siviilejä,
ja samainen neuvosto antoi hyvän arvosanan tälle valtiolle.
On selvää, että tässä on jotain mätää.
Mikä on kansainvälisen yhteisön reaktio Syyrian viimeaikaisiin
tapahtumiin, kun kuolleitten määrä ylittää paljon Gazan operaation
ja on kyse vapautta haluavien kansalaisten alistamisesta eikä
vastauksesta rakettihyökkäyksiin, kuten Israelissa.
Missä on kansainvälinen reaktio?
Monet israelilaiset eivät ota vakavasti kansainvälistä yhteisöä,
koska siinä pimeitten valtioiden muodostama enemmistö sanelee
Israelille, miten toimia.
Israel on valmis yhteistyöhön asiallisen, luotettavan,
demokraattisen kansainvälisen yhteisön kanssa, mutta sitä ei ole.
Palestiinan autonomia. Israelilaisille pääsy kielletty.
Olen 35-vuotias kolmen lapsen isä.
Tässä on 1½-vuotias Harel. Toinen poikani on 5½- ja tytär 7½-vuotias.
Olemme pieni perhe verrattuna 6-, 7- ja 8-lapsisiin perheisiimme.
Kiitos Herralle, meillä on paljon lapsia.
Psagot (huiput) on nimensä mukaan vuoren huipulla.
Täältä näkyy Jerusalem, El Bire ja Ramallah.
Olemme noin 300 perhettä käsittävä uskonnollinen asutus.
Viime vuosina olemme alkannet kasvattaa ja tuottaa
korkealaatuista viiniä, tänä vuonna jo noin 100 000 pulloa.
Täällä kasvaa erinomaisia rypäleitä, koska olemme korkealla
ja täällä on enemmän sateita ja koska maaperä on viinille sopiva.
Oslon sopimukseen asti, noin 15 vuotta sitten
Psagotin asukkaat ajoivat Ramallahin keskustan kautta
ja kertovat käyneensä ostoksilla Ramallahissa.
Silloin tuntui luonnolliselta liikkua täällä vapaasti.
PLO:n tulo alueelle teki tilanteen täällä vaikeaksi,
ja rauhan mahdollisuus loittoni.
Kun terrori lisääntyi, meille syntyi tarve puolustaa itseämme.
Vuorovaikutus naapurien välillä loppui.
Päivittäin talojamme tulitettiin El Birestä ja Ramallahista.
Se oli jokaöinen vaikea koettelemus.
Suojasimme taloja hiekkasäkeillä, mutta luodit tunkeutuivat sisään.
He eivät tehneet eroa sotilaiden ja siviilien välillä, vaan halusivat
surmata mahdollisimman monia.
Kiitos Herralle, kukaan ei vahin- goittunut ja asutus vain laajeni.
Kymmeniä perheitä muutti tänne ja asukkaiden tuntu siitä,
että täälläolomme on oikeutettua vain vahvistui.
Meillä on valmiusjoukko, joka koostuu paikan siviiliasukkaista.
Valmentaudumme eri tilanteisiin, kuten terroristien tunkeutumiseen
asutukseen ja asukkaiden joukko- surmaamiseen, mikä tapahtui
äskettäin eräässä siirtokunnassa, jossa terroristit puukottivat
viisi saman perheen jäsentä.
Meitä ympäröi aita, on hälytys- järjestelmä, vartiointi,
turvapäällikkö ja muutenkin tavallista tarkemmat turvatoimet.
Luotamme alueella toimiviin armeijan joukkoihin
ja asukkaiden valmiuteen, Herran avulla.
Käsittämätöntä on se, kuka täällä elää aidan sisällä ja kuka ei.
Me olemme aidattuja, mutta arabiväestö ei ole.
Kuka joutuu käyttämään turvatoimia ketä vastaan?
Arabit eivät tarvitse turvatoimia, koska juutalaiset eivät hyökkää.
Tämä kertoo jotain oikeutuksesta.
Siirtokunnat ovat aidattuja, mikä ei ole miellyttävää.
Haluaisimme elää ilman aitoja ja sovussa naapuriemme kanssa,
mutta todellisuus on toinen.
Syyskuu on enemmän median kuin jokapäiväisen elämän käsite.
Uskon, että näin on sekä Psagotista että Ramallahista puhuttaessa.
Se ei juurikaan vaikuta arkeemme.
Syyskuussa alkaa kouluvuosi, ja olemme avaamassa uusia koulutiloja,
koska koululaisten määrä kasvaa.
Kun valmistaudumme odotettavissa olevaan, se ei ehkä tapahdukaan.
Enemmänkin on oltava huolissaan odottamattomista asioista.
Uskon, että hallitus tekee parhaansa näitten asioiden hoitamiseksi.
Armeijamme valmistautuu eri mahdollisuuksiin, joita
tämä tilanne voi aiheuttaa.
Luotamme tähän ja elämme arkea normaaliin tapaan.
Palestiinalaiset tulevat välittömästi odottamaan
positiivisia tuloksia ja esittävät vaatimuksia johtajilleen.
Meillä on siis valtio.
Voinko nyt palata sukuni kotikon- nuille ja ottaa itselleni talon,
joka isäni isoisällä oli siellä ja siellä.
Kun he tajuavat, että se ei onnistu ilman neuvottelua,
he tulevat turhautumaan.
Tässä piilee vaara, koska turhautu- minen voi johtaa väkivaltaan.
Väkivalta ruokkii väkivaltaa ja alue voi muuttua levottomaksi.
Siksi amerikkalaiset ja muut maat yrittävät neuvoa palestiinalaisia,
etteivät he tekisi sitä. Se ei tule auttamaan teitä.
Saatte puolen tunnin ablodit, mutta niiden jälkeen
seuraa pelkkiä vaikeuksia.
Hepreassa on sanonta: Profetia on annettu tyhmille.
Emme tiedä, mitä tulee tapahtumaan.
Palestiinalaisten talous on nyt hyvällä mallilla.
Siellä on kasvua ja kukoistusta.
He voivat menettää kaiken, mutta sehän ei olisi ensimmäinen kerta.
Intifada puhkeaa usein keskellä taloudellista kukoistusta.
Vuoden -87 intifada ei johtunut taloudellisista vaikeuksista.
Vuoden 2000 lopussa syynä ei ollut paha puute ja lama,
vaan monet muut syyt.
Samoin on nytkin. Palestiinalaisen talouden kukoistus ei
merkitse sitä, etteikö uusi intifada voisi puhjeta.
Puhutaan useista mahdollisista palestiinalaisten reaktioista.
Voi olla, että tulee olemaan voitonmarsseja tai muuta.
En osaa sanoa, mutta kaikki otetaan huomioon, sillä olemme lähellä.
Siirtokuntamme asukkaat osaavat valmistautua, samoin armeija.
Toivomme, ettei se tapahtuisi, mutta tarvittaessa osaamme toimia.
Suosittelisin palestiinalaisille pidättäytymistä, sillä osaamme
todella vastata siihen.
Israelilla on jatkuva valmius reagoida väkivaltaan,
jos uusi intifada tai muu vakava väkivalta jälleen puhkeaa.
Israelin on puolustettava asutuksiaan ja väestöään.
Toivottavasti tämä ei tapahdu.
Abu Mazen on itse myöntänyt, että terrori, väkivalta ja raketit
eivät ole ajaneet heidän asiaansa.
Olen optimistinen, ensinnäkin koska luotan Jumalaan.
Me toteutamme profeettojen näkyä.
Sen pohjalta ymmärrän, miksi olen täällä.
Elämme todeksi suunnitelmaa, jonka takia olemme tässä maailmassa.
Vaikka tiellä on nousuja ja laskuja, se on minun silmissäni varma tie.
Jos ei vielä nyt, niin vuoden tai 10 vuoden kuluttua tulevaisuuteemme
Herran avulla tulee olemaan hyvä.
Suomennos: Silja Bar David