Iisrael räägib
YouTube'i video: Giladi 5. sünnipäev vangistuses
Iisraeli sõdur Gilad Shalit rööviti oma valvepostilt
2006. aasta juunis.
Sellest peale on ta viibinud terrorirühmituse Hamas valduses
kuskil Gaza sektoris.
Viimatine elumärk temast on 2009. aasta septembris
filmitud video.
Shalom. Olen Gilad, Noam ja Aviva Shaliti poeg, Hadasi ja Joeli vend,
elan Mitzpe Hilla's.
Minu ID number on 397029.
On esmaspäev 14.09.2009.
Minu käes on tänane ajaleht "Palestiina",
kuupäevaks 14.09.2009, mis ilmub Gazas.
Gilad Shaliti vabastamiskõnelused on seisnud juba kaua aega.
Hamas nõuab, et Iisraeli vanglaist vabastataks üle tuhande terroristi.
Iisraelis sündis rahvaliikumine, mis tegutseb igal võimalikul moel
Giladi vabastamise toetuseks.
Korraldatakse erinevaid aktsioone avalikkuse teavitamiseks.
2011. aasta märtsis osalesid sajad tuhanded iisraellased
5-minutilises seismisstreigis.
See toimus tänavail meenutamaks Shaliti 5. vangistusaastapäeva.
Pool aastat varem püstitasid tema vanemad meelavaldustelgi
Jeruusalemma keskusesse ja kavatsevad elada seal,
kuni poja vabastamiseni.
- Meeleavaldustelk asub peaministri ametikorteri vastas.
- Olete seega pidevalt siin?
- Oleme olnud siin alates 2010. aasta juulist.
- Kas sööte ja ööbite telgis?
- Jah, me elame siin.
- Kas oskate Giladi vanemate ja lähedasimate inimestena öelda,
millest ta võiks nii pika aja möödudes mõelda?
- Kuidas võiksime seda teada?
Ta lahkus noorena, alla 20-aastasena.
Nüüd on ta peagi 25-aastane.
Loodame, et ta peab kuidagi vastu.
- Kas siin elamine aitab teil kogeda,
mis tunne on kodust kaugel olla?
- Seda ei saa millegagi võrrelda.
Oleme siin keset linna,
kui tema on välismaailmast täiesti eraldatud.
Viis aastat, pool aastakümmet,
ei ole ta näinud päevavalgust.
- Millal saadi temast viimane elumärk?
- Videolõik poolteist aastat tagasi,
2009. aasta septembris.
- Kas pärast seda rohkem mitte midagi?
- Pärast seda pole meil olnud temaga mingit sidet.
Mitte kellelgi pole olnud.
- Eelmisel nädalal korraldati viie-minutiline seisakustreik,
kus kõik lõpetasid oma tegevuse selle asja toetuseks.
Kas selliseid on veel oodata?
- Ma ei tea veel. Planeerime edasist tegevust
vastavalt olukorra arengule.
- Kas tunnete, et avalikkus jagab teie valu?
- Jah. Kogeme ja näeme, et rahvas on meie kõrval.
Tuge ei paista tulevat vaid meie ja Hamasi otsustajatelt.
- Tahan edastada teie perele tervitusi Soomest,
kus paljud meenutavad teid ja palvetavad teie eest pidevalt.
- Suur tänu. Häid pühi! - Suur aitäh teile. Häid pühi.
Loen lehte ja püüan leida mingit infot,
mis viitaks minu vabastamisele ja peatsele kojunaasmisele.
Olen lootnud ja oodanud oma vabastamise päeva juba kaua.
Loodan, et praegune valitsus Benjamin Netanyahu juhtimisel
ei lase kokkuleppevõimalust käest,
nii, et minu vabanemisunistus võiks lõpuks teoks saada.
Iisraelis elab hetkel mõnisada endist sõjavangi.
Nad mõistavad Gilad Shaliti olukorda tõenäoliselt kõige paremini.
Üks neist on Micky Seiffe, kes on ka endiste sõjavangide
toetusorganisatsiooni "Erim balaila" ehk Öövalvurite infojuht.
Erim Balaila rajati 1998. aastal.
Ühenduse eesmärgiks on aidata sõpru,
kes on olnud sõjavangid kõikides Iisraeli sõdades,
alates 1948. aastast.
Püüame aidata kõiki, kes abi vajavad.
Paljud vajavad toetust
ja ametnikud ei ole alati asjaga kursis.
Nad ei jõua kõigini ja vajatakse meie abi.
Osa neist ei suuda töötada, osadel ei ole peret
või nad on perest lahus vangistuse tekitatud trauma tõttu
kas Iseseisvussõjas, 1967. aasta ja 1973. aasta sõjas.
Meie eesmärgiks on aidata endiseid sõjavange.
Kõiki sõdureid kokku lugedes on meid mõnisada meest,
kes on sihtgrupiks ühendusele Erim Balaila, ehk öövalvurid.
Selle nimega tahame ka öelda, et suuremale osale meist
on öösel magamine raske õudusunenägude tõttu.
Meid on mõnisada ja iga aastaga meie arv väheneb.
Iseseisvussõja veteranid on juba kõrges eas
ja osadel meist on tervis halb.
Meid ei ole väga palju, tänu Jumalale.
Iga aastaga meie hulk väheneb.
Yom Kippuri sõjavideo
Micky sai kutse kordusõppustele 1973. aasta oktoobris.
Ta teenis Iisraeli armee sideohvitserina ÜRO valvepostil
Suessi kanali kaldal Egiptuse piiril.
Mõni päev hiljem ründas Egiptus Iisraeli
ja algas Yom Kippuri sõda.
Tollel hommikul, kui oli sabat ja Suur Lepituspäev (Yom Kippur),
mis on meile suur püha,
öeldi mulle, et oodata on mingit aktsiooni.
Küsisin, mida sellega mõeldakse.
Öeldi, et ehk mingit pommitamist, aga muretseda pole vaja.
Loodetavasti on kõik hästi.
Midagi ei olnud hästi ja kell kaks päeval algas sõda.
Suessi kanali idarannikul asuvale sõdurile
oli olukord väga hirmutav.
Egiptuse poolelt algas uskumatult karm raketi- ja
suurtükituli ja õhurünnakud.
Mõne minuti pärast ületasid Egiptuse sõdurid juba kanalit.
Olukord oli halb - nägin enda ümber sadu Egiptuse sõdureid.
Mõistsin, et on vaid aja küsimus, mil vangi langen või surma saan.
Kanali kaldal oli mitmeid ÜRO vaatlusposte,
kokku kaheksa ühesugust posti.
Mina olin neist põhjapoolseimas.
Kohe pärast sõja algust ei vastanud naaberpunkt enam raadiokutsungile.
Raadioside katkes 10-15 minutiga.
Olen loomult suur optimist,
kuid tol hetkel ma ei uskunud, et elavana pääsen.
Olin kindel, et mind tapetakse.
Samuti nägin, mida nad tegid lähedalasuval Iisraeli valvepostil.
Sealt kostus karjeid, hädakisa ja tulistamist.
Teadsin, et kellelgi pole võimalust ellu jääda.
Väga halb tunne oli.
Sõda algas laupäeval, 6. oktoobril.
Nad tulid meie posti juurde alles esmaspäeval 8. oktoobril.
Saatsin oma kontaktisikule vaid lühida raadioteate.
Teatasin, et nad tulevad ja edasi võite minu eest vaid palvetada.
Läksin välja ja nad tulid mind kinni võtma.
Seal oli Egiptuse ohvitser ja mõned sõdurid,
kes mind püssidega sihtisid.
Ootasin vaid hetke, mil keegi vajutab päästikule
ja siis saabub lõpp.
Ometi seda ei juhtunud.
Micky sattus egiptlaste sõjavangi ja ta toimetati
Kairo lähedale vanglasse.
Ma ei taha rääkida liialt detailselt oma vangistusest.
Algus oli väga raske.
Alguses valitses suur kaos ja puudus igasugune kord.
Meid visati keldrisse, kus ei olnud päevavalgust.
Käed olid selja taha seotud ja silmad kaetud.
Iga egiptlane võis teha sinuga, mida iganes tahtis.
Ei olnud toitu, jooki, WC-d. Mitte midagi.
Sind paisati keldri põrandale ja sa ei tea, kas on öö või päev.
Aeg-ajalt veetakse sind teise ruumi ülekuulamisele.
Sind piinatakse, lüüakse, togitakse ja mida iganes.
See oli väga raske.
Mõne päeva pärast saabus mingi kord.
Kõik pandi üksikkongidesse.
Kongis oli vaid põrand ja anum vajaduste tarbeks.
See oli kõik.
Lühidalt öeldes jagunes ööpäev kaheks.
Päevi kasutati piinamiseks kõikidel võimalikel viisidel.
See oli õudne.
Ööd möödusid ülekuulamistel.
Esitati sadu tuhandeid küsimusi.
Päeval piinamine, öösel ülekuulamised,
mille eesmärgiks oli murda sind nii füüsiliselt kui vaimselt.
Püüdsime vaid vastu pidada.
Kõigil ei õnnestunud, kuna see oli nii raske.
Olime üksi ega saanud kellegagi rääkida.
Teadsime, et meid oli kümneid,
kuid meil ei lastud omavahel rääkida.
Saime süüa ja juua vaid aeg-ajalt,
et meid hinges hoida.
Saadan oma perele tervisi.
Armastan ja igatsen teid väga ja ootan päeva, kui taas kohtume.
Isa, Joel ja Hadas, kas mäletate,
kui mind Golani baasis 31. detsembril 2005 külastasite?
Koha nimeks oli minu meelest Revaja B.
Tegime ringkäigu ja filmisite mind baasi ees vana soomuki peal.
Seejärel sõitsime ühte druusikülla sööma.
Teel filmisime üksteist, taustal lumine Hermoni mägi.
Micky meelest suudavad vaid need, kes on sõjavangis olnud, mõista,
mida Gilad Shalit läbi elab.
Kõigist maailma inimestest suudame ehk meie,
Iisraeli sõdade sõjavangid, teda mõista.
Kui seda videot nägin, suutsin kõnet kuulmata
ja vaid teda vaadates kujutleda, mida ta kogeb,
mis tal mõtteis on ja mõista, mida ta tunneb.
Loodetavasti on ta õppinud vastu pidama.
See ei ole lihtne, kuna möödunud on nii palju aega.
Viis aastat on pikk aeg.
Isegi optimist ei jaksaks enam uskuda.
Ometi peab uskuma, et kuskil keegi tegutseb sinu heaks,
et sind tagasi koju tuua.
Küsimus on selles, kas ta suudab seda?
Igaüks arendab välja oma enesekaitsemeetodi,
oma ellujäämistaktika.
See on ellujäämisvõitlus.
Peab omama erilist iseloomu, erilist kasvatust,
ükskõik kas kodust või mujalt.
Peab olema vaimselt tugev.
Loodan, et ta suudab seda.
Ta on noor ega näe füüsiliselt tugev välja.
See ei tähenda aga midagi - keegi võib olla välimuselt kui Rambo,
kuid seesmiselt väga nõrk, või vastupidi.
Loodan tema ja ta pere pärast,
et ta peaks selle väga pika vangistusaja vastu.
Ka väljaspool ei ole kogu aeg rahulik.
Gaza sektoris käib aeg-ajalt mingisugune lahingutegevus.
Alati, kui midagi sellist juhtub, võib see tähendada
Giladile kannatusi.
Vanus on oluline tegur.
Mida noorem vang, seda raskem tal on.
Mina ei olnud nii noor, olin 28-aastane reservsõdur.
Vaimselt oli see ehk kergem.
Kuulsin ehk noorte 18-19-aastaste sõdurite hääli.
Me ei saanud rääkida, kuid kuulsin nende karjeid
ja mõistsin, et neil oli veel raskem.
Gilad oli vangi sattudes väga noor.
See ei ole lihtne.
Vanemana ja vaimselt tugevamana võib olla veidi kergem.
Igal juhul ei ole kerge, kuid vanus võib kasuks tulla.
Oled ehk lugenud selle kohta ja mõistad paremini
ning oled selliseks olukorraks ehk paremini ettevalmistatud.
Usun, et vanusel on oma tähendus, kuigi ehk mitte otsustav.
Tahan öelda, et tervis on mul korras.
Izz al-Din al-Qassam brigaadid kohtlevad mind suurepäraselt.
Suur aitäh ja nägemiseni.
Kuigi kõik iisraellased tahavad, et Gilad Shalit vabastataks,
on ka neid, kelle meelest ei või see toimuda mis tahes hinnaga.
Nende sõnul ei saa valitsus endale lubada hinda,
kus tuhanded terroristid vabastatakse taas Iisraeli vastu võitlema.
Me ei räägi hinnast.
See ei ole kirbuturg, kus hinna üle tingitakse.
Küsimus on moraalses ja kasvatuslikus põhimõttes,
millega peab arvestama.
Iisraeli armee kohta on alati öeldud,
et see ei jäta oma sõdureid lahinguväljale,
ükskõik kas haavatuid või langenuid.
Nii on mind kasvatatud ja nii kasvatasin ka oma lapsi.
Olen endiselt armeekomandör ja nii kohtlen ka oma sõdureid.
Me ei jäta sõdurit lahinguväljale.
Me ei räägi siin hinnast.
Gilad oli seal riigi ja armee poolt lähetatuna,
mitte omast vabast tahtest.
Ta on pühendunud andma kõik, ka oma elu,
kui olukord seda nõuab.
Ka teine osapool peab pühenduma.
Teine osapool on riik, kes on lubanud ta koju tuua.
Seda tuleb teha. Aga hind?
Selles peavad läbirääkijad kokku leppima.
Olen lahkarvamustest teadlik.
Öeldakse, et me ei saa lasta mõrvades süüdi mõistetud terroriste
uuesti vabadusse.
Meil on võimalus ja valmidus selle vastu võidelda.
Oleme piisavalt tugevad, et sellist ohtu ära hoida.
Sel põhjusel ei saa ma seda aktsepteerida.
Võime leida lahenduse. Kui see on hind, tuleb seda maksta.
See on meie moraalikoodeks.
Noored sõdurid küsivad minult, mis saab siis, kui ...
Mida oskan öelda? Varem ütlesin: Ärge muretsege!
Teeme kõik, et teid tagasi tuua, hinnale vaatamata.
Nüüd kerkib küsimus, miks on siis Gilad Shalit ikka veel seal?
Hind on liiga kõrge? Kuid tema oli valmis andma kõik,
ka oma elu.
Mida teeb teine osapool? Leping on kahepoolne.
On sõdur ja on riik.
Tõlge: Monika Jaaguri