o
Asuin vuosikausia USA:ssa
ja olimme yhteisössä, joka vietti joulua.
Minulla ei ollut mitään kulttuuri- ongelmaa sen suhteen.
Se oli hieno ja hyvin Kristus-keskeinen yhteisö.
Kun tulimme Israeliin tilanne muuttui.
Nyt emme vietä joulua juhlana.
Joskus mainitsemme sen, mutta kuten monet muut seurakunnat,
emme tee siitä numeroa tai vietä sitä juhlana.
Sanoisin, ettei se ole syvällinen periaatekysymys,
emme vain jotenkin tiedä, miten suhtautua siihen.
Messiaanisessa liikkeessä meillä on syvä halu
viestittää, että olemme osa tätä kansaa.
Vietämme kansamme juhlia, emmekä juuri huomioi joulua.
Uuden liiton kirjoituksissa ei ole mitään mainintaa sen viettämisestä,
joten tämä perinne on syntynyt joskus myöhemmin.
Se ei tunnu meistä mitenkään välttämättömältä.
Muuta Jeesuksen elämään liittyvää, kuten ristiinnaulitsemista
me vietämme juutalaisten, emme kristittyjen pääsiäisenä.
Näin me palaamme omiin juhliimme.
Haluan tehdä selväksi, että emme vastusta muiden joulunviettoa,
varsinkaan veljiemme ja sisartemme, joille se on heidän perinnettään.
Meidän perinteeseemme se ei kuulu, emmekä ole kasvaneet siihen.
Emme tunne tarvetta siihen.
Muuten, yhä useammat israelilaiset ovat innostuneet joulusta.
Tel Avivissa voi ostaa muovikuusia ja jouluvaloja.
Ihmiset panevat niitä koteihinsa,
koska tykkäävät juhlista, ilosta ja värikkyydestä.
Mutta he eivät miellä sitä uskonnolliseksi asiaksi.
Meidän kohdallamme se osoittaisi, että uskomme on vierasta maallemme.
Mehän todella uskomme Messiaan syntyneen.
Ei-uskoville nämä kulttuuriansat sopivat, mutta meille eivät.
Meitä arvosteltaisiin siitä, koska olemme uskovia.
Muutimme maahan Kanadasta 1983.
Kanadassa tietysti vietimme joulua sekä kotona että kirkoissa.
Israelissa halusimme ymmärtää pian paikallista kulttuuria,
olla loukkaamatta ketään ja päästä osaksi israelilaista yhteiskuntaa.
Jatkoimme joulunviettoa omassa kodissamme.
Iloitsimme siitä ja lapset odottivat sitä innokkaasti.
Olemme juhlineet joulua joka vuosi.
Uskomme, että se on suuri juhlapäivä; Messiaan tulo,
olipa se 25.12. tai lehtimajajuhlan aikaan, kuten jotkut sanovat tai
ortodoksien jouluna 7. tammikuuta.
Sillä ei ole todella merkitystä, vaan pääasia on, että Hän tuli.
Hän tuli maailman Vapahtajana.
Koska seurakunnassamme on paljon messiaanisia juutalaisia,
joudumme miettimään, miten juhlia joulua kaikille sopivalla tavalla.
Vuosikausia emme viettäneet joulua julkisesti seurakunnassa,
vaikka suurin osa juhli sitä kodeissaan.
Joskus järjestimme konsertteja.
Tänä vuonna huomioimme joulua enemmän kuin koskaan aiemmin.
Pidämme joululaulu- ja kynttilä- tilaisuuden Beetlehemin
lammaslaidunten maisemissa.
Kolmena iltana järjestämme mahtavan konsertin,
jossa esitetään Händelin Messias- oratorio paikallisen kuoron voimin
ja Israelin filharmonikkojen soittajien säestämänä.
Kaksi konserttia on hepreaksi ja yksi englanniksi.
Tämä Händelin suurteos julistaa voimakasta sanomaa.
Odotamme lukuisaa yleisöä sekä Jerusalemista että kauempaa.
Juutalaisuskovien vaikeuteen joulunvieton suhteen on monia
syitä, joista yksi ovat siihen liittyvät pakanallispohjaiset
elementit, kuten joulupuu, koristeet tai muut sellaiset.
Samoin Pyhä Nikolas ja joulupukki.
Nämä vierottavat juhlan sen ytimestä, joka on Messiaan syntymä.
Myös monet maailman kristityistä epäröivät viettää joulua, koska
se on harhautunut sanomastaan, joka on Jumalan Pojan syntymä.
Myöskään syntymän ajankohtaa ei voida tietää.
Ehkä suurin syy on se, että Uudessa testamentissa tai Raamatussa
ei missään mainita tai kehoteta juhlan viettämiseen.
Muista juhlista, kuten pääsiäisestä on olemassa käsky.
Jopa purimia käsketään viettämään.
Haluamme olla raamatullisia ja noudattaa sen käskyjä.
Voimme toki viettää muitakin juhlia, mutta niillä
ei ole Raamatun valtuutusta.
Jotkut ovat varmoja, että 25.12. oli Jeesuksen syntymäpäivä.
Toiset todistavat sen vähän poh- jalta, mitä kirjoituksista löytyy,
että sen on täytynyt tapahtua lehtimajajuhlan aikaan,
joskus syys-lokakuussa.
Tämä ei ole pääasia, kun mietimme juhliako joulua vai ei.
Ei ole kyse siitä, onnistummeko löytämään oikean päivämäärän.
Mietin tätä paljon soittosi jälkeen
ja luulen, että se on enemmänkin kulttuuri- ja identiteettikysymys
kuin teologinen tai ajankohdan määritykseen liittyvä asia.
On kyse siitä, ettemme halua samaistua kirkon kanssa
tällaisissa asioissa,
että oma kansamme voisi nähdä meidät juutalaisina ja oleellisena
osana yhteiskuntaamme.
Tämä on minun mielipiteeni.
Se ei ole syvällinen teologinen asia. Jeesus syntyi kiistattomasti.
Kävin eräässä kaupassa Ramallan eteläpuolella.
Se oli täynnä joulukoristeita; muovikuusia, poroja ja pukkeja.
Nurkkaan tungettuna oli kaksi seimiasetelmalaatikkoa.
Se oli satojen tavaroiden joukossa ainut, jolla oli jotain tekemistä
Jeesuksen syntymän kanssa.
Näinhän on kaikkialla maailmassa. Joulu on niin kaupallistunut ja
niin poissa tolaltaan, että olemme menettäneet sen perusolemuksen.
Olen asunut kauan Amerikassa ja nähnyt Eurooppaa ja tiedämme,
että joulu on kaupallistunut ja muuttunut materialistiseksi.
Minusta tuntuu, että tähän vuoden- aikaan ihmiset ovat nostalgisia.
Perheet ja ihmiset tulevat yhteen, joka on hieno asia.
Mutta suhtautuminen Jeesukseen on vähän imelä,
eikä johda syvempään suhteeseen vuoden muina aikoina.
Se ei ole hyvä.
Tämä juhla suuntaa meitä kohti Jeesusta,
mutta kuinka moni janoaa Häntä ja etsii Häntä enemmän tänä aikana.
Juhliemme tavoitteena pitäisi olla uudistaa meitä sisältäpäin.
Siksi pidän juutalaisista juhlista,
vaikka nekin ovat jossain määrin menettäneet merkitystään.
Juhlina meidän piti tulla Jerusalemiin, Jumalan eteen.
Ainakin 3 kertaa vuodessa ihmisiä muistutettiin kohtaamaan Herra.
Kuinka paljon enemmän meidän, joilla on Pyhä Henki,
pitäisi olla herkkätuntoisempia.
Nämä asiat vetävät meitä lähelle Häntä.
Olen pahoillani siitä, että joulu ei välttämättä
tuo uskovia kaikkialla lähemmäksi Jeesusta.
Hänen pitäisi olla rakkautemme ja antaumuksemme kohde jatkuvasti.
Tässä on mielestäni yksi asian ongelma
ja ehkä syy, miksi ei juhlia joulua.
Joskus muutos on hyväksi. Ei aina tarvitse toimia samalla tavalla.
Messiaanisessa liikkeessä on virkistävää juuri se, että
sillä ei ole pitkiä perinteitä, vaan se on tuore ja yhä etsii
ja luottaa Herraan. Toivottavasti se ei lopu koskaan, eikä meistä
tule tiettyihin kaavoihin rajoittu- neita, niin että menetämme
kaiken merkityksen, eli Jumalan.
Me vietämme hanukkaa.
Uusi testamentti kertoo, että Jee- sus tuli Jerusalemiin tänä juhlana,
ja puhui merkittäviä asioita.
Se, että Hänkin vietti Hanukkaa, on meille hyvä syy tehdä samoin.
Hanukka ja joulu ovat joskus yhtä aikaa, vaikka tänä vuonna eivät.
Pidän niiden yhdistelmästä, koska hanukan keskuksena on temppeli
ja sen uudelleenvihkiminen.
Meidän pitää ymmärtää, että olemme nyt Pyhän Hengen temppeli.
Meidän pitää uudelleenvihkiytyä Jumalalle joka päivä.
Se on myös valon juhla, ja liittyy Jeesukseen maailman valona.
Hanukkavalot kertovat ihmeestä, joka tapahtui pienessä öljyastiassa,
jonka yhden päivän öljytilkka riittikin ihmeen kautta 8 päiväksi,
kunnes ehdittiin valmistaa uutta öljyä temppeliin.
Meillä on tämä valon yhteys, koska joulukin on valon juhla.
Myös idän tietäjät näkivät taivaalla suuren valon,
seurasivat tuota tähteä, kumartuivat Jeesuksen edessä
ja antoivat hänelle arvoisiaan lahjoja.
Hanukka ei ole raamatullinen vaan historiallinen juhla.
Siihen liittyy myös legendaarista ainesta.
Meille se on historiallinen ja symbolinen juhla.
Historiaa on se, että Makkabit kapinoivat kreikkalaisia vastaan
ja uudistivat temppelipalveluksen.
He rituaalipuhdistivat temppelin
ja palauttivat sen Israelin Jumalan palvelupaikaksi
sen kreikkalais-hellenistisen vaikutuksen sijaan,
joka oli soluttautunut maahan ja ihmisiin.
Historiallisesti se valmisti tien myös hashmonealaisdynastialle,
Herodes suurelle ja lopulta Jeesuksen tulolle.
Hengellisesti se voi olla; vaikkei aina sitä olekaan,
mutta voi olla aikaa, jolloin uudistumme
ja muistamme, että me yksilöinä ja ryhmänä olemme Jumalan temppeli.
Meillä on tilaisuus, ja meitä muistutetaan puhdistamaan
jumalanpalveluksemme ja motiivimme ja ottamaan välimatkaa
uinuttavaan materialismiin ja kompromisseihin maailman kanssa.
Seurakunta voi olla hieno paikka,
mutta se voi myös täyttyä juorui- lusta ja muusta raadollisuudesta.
Hanukkajuhla voi olla se aika vuodesta, jolloin
minä ainakin aion korostaa tätä paluuta Jeesukseen.
Se viittaa Jeesukseen, koska sytytämme kynttilöitä
ja valo muistuttaa meitä maailman valosta.
Se on myös perheiden yhteistä aikaa.
Kaikki juhlamme antavat meille mahdollisuuden uudistua
ja palata takaisin Herran luo. Minulle hanukka on siinä.
Takanani on Vierailukirkko.
Maria tuli Nasaretista vierailemaan Elisabetin luona,
joka oli kirjoitusten mukaan hänen sukulaisensa ja josta Jumala
oli ilmoittanut, että hänkin on raskaana. Me tiedämme,
että lapsi oli Johannes Kastaja, huutava ääni autiomaassa;
hän, joka tuli Jeesuksen edellä ja valmisti hänelle tien.
Meillä on paljon perinteitä ja perinteet ovat usein voimakkaampia,
kuin itse kirjoitukset.
Näemme täällä luolia
ja tälle seudulle pyhiinvaeltajat ovat tulleet halki aikojen.
Samoin Beetlehemin Syntymäkirkkoon ja Paimenten kedolle.
Nämä ovat hyvin vanhoja perinteitä.
Nasaret oli kooltaan pieni ja mitätön kaupunki.
Monet sen asukkaista olivat muuttaneet sinne muualta,
kuten Mariakin, joka oli syntyisin Juudeasta.
Nasaret oli vain kylä,
jossa arvellaan eläneen ehkä 50-70 perhettä, jos sitäkään.
Roomalaiset päättivät suorittaa imperiumissa väestönlaskennan
ja selvittää, kuinka monta asukasta kussakin sen provinssissa oli.
He säätivät, että kaikkien, jotka olivat muuttaneet muualle,
piti palata laskettaviksi omalle synnyinseudulleen.
Maria ja Joosef matkasivat Beet- lehemiin, Juudean vuorille.
Tuolloin tiet olivat vaikeakulkuisia.
Kuljettiin pitkin laaksonpohjia ja vesilähteiden mukaan.
Tiet menivät paikoissa, joissa juhdat voivat kulkea.
He varmaan ylittivät Jisreelin tasangon
ja jatkoivat Samarian kylien kautta,
jotka ovat nyt osa Palestiinan autonomiaa.
Paikka ei ollut niin tärkeä, vaan itse syntymä.
Hän syntyi sinua ja minua varten.
Ei paikan yksityiskohdat, vaan se, että Hänen piti tulla.
Kun viisaat miehet tulivat idän mailta
tähtiä seuraten, kuten kirjoituksissa sanotaan.
He tulivat Jerusalemiin, koska tiesivät ajan koittaneen.
Herodes kutsui oppineet selvittämään asiaa
ja sanoi: Kun löydätte hänet, kertokaa minulle, että
minäkin voisin mennä palvomaan häntä.
Luukkaan kertomuksessa on kolmenlaisia ihmisiä;
kolme eri luonnetta.
Paimenet kuulivat sanoman ja kiirehtivät täynnä odotusta.
Tietäjät tulivat kaukaa tähdistä lukemansa näyn johtamina
Jerusalemiin etsimään ja palvomaan syntyvää ja tuovat lahjoja.
Ja sitten on ihmisiä kuten Herodes.
Tänään on ihmisiä, jotka tietävät, kuka on Messias,
milloin hän tuli ja milloin hän palaa.
Tietävät, että elämme lopun aikaa, eivätkä kuitenkaan ole valmiita
seuraamaan häntä.
Tämänhetkistä säätä ei varmaan voi verrata silloiseen.
Yleensä tähän aikaan on talvi; rankkasateet ja joskus luntakin.
Raamattu kertoo, että paimenet olivat yöllä ulkona laumoineen.
Minä, joka elän tässä maassa
kuvittelen tuon lammaslauman ulkona tai jollain luolalla.
Vuodenaika on lämmin, ehkä nimenomaan kesä.
Silloin ei ollut tällaista ilmastonmuutosta kuin nyt.
Nyt pitäisi olla talvi, mutta lämpötila on ehkä 28 astetta.
Ehkä silloin oli lehtimajajuhlan aika syys-lokakuussa,
juuri ennen sateiden alkua. Loppukesä.
Minä en tule kristitystä taustasta, enkä koskaan viettänyt näihin
tapahtumiin liittyvää juhlaa.
Nyt kun uskon Jeesukseen, Hän syntyy minulle joka päivä.
Mutta on myös tärkeää, että on päivä, jolloin voimme tulla yhteen.
Olemme tässä, koska Hän pelasti meidät.
Se on hyvä, olipa sitten 24., 25. tai 26. päivä.
Pääasia että yhdessä juhlimme sitä, mitä Hän on tehnyt hyväksemme.
Suomennos: Silja Bar David