o
Palestiinan kristityt ovat eläneet täällä aina.
Heitä olivat jo esi-isäni, jotka olivat yläsalissa helluntaina.
Kun Pyhä Henki vuodatettiin, mukana oli myös arabialaisia.
He jäivät tänne, ja meistä tuli osa näiden alkukristittyjen perintöä.
Esi-isämme olivat ensimmäisten Pyhän Hengen saaneiden joukossa.
Palestiinalaiskristittyjä on ympäri maata.
He ovat enemmistönä vanhoissa kir- koissa; ortodokseissa, katolilaisissa,
kuten myös luteraaneissa, baptis- teissa ja muissa pienissä kirkoissa.
Tiedot palestiinalaiskristittyjen lukumäärästä vaihtelevat.
On olemassa tarvetta suojella tätä pienenevää yhteisöä,
ja monet muuttavat ulkomaille.
Siksi on vaikea määritellä, keitä palestiinalaiskristityt ovat,
varsinkin kun on puhe Gazasta.
Israelin ja Palestiinan alueella on samanlaisia kirkkokuntia.
Länsirannan ja Israelin arabikris- tittyjen välillä ei ole suurta eroa.
Edustamme samaa perinnettä ja hyvin vanhaa historiallista linjaa.
Palestiinan Pipliaseura on osa United Bible Societies-järjestöä,
johon kuuluu noin 140 Pipliaseuraa ympäri maailman.
Vain YK on meitä suurempi järjestö.
Työnämme on Raamatun levittäminen.
Palestiinan Pipliaseura syntyi 1992 tarpeesta palvella
palestiinalaisia Länsirannalla, Itä-Jerusalemissa ja Gazassa.
Kun puhutaan Pipliaseurasta, ajatellaan heti Raamattua
ja kauppaa, joka myy Raamattuja ja toimittaa niitä kirkoille ja kouluille.
Konfliktin ja poliittisen tilanteen takia toimimme eri tavalla.
Tulemme ulos tiskin takaa ja lähestymme yhteisöä.
Jos joku on leivän tarpeessa, pelkkä Raamatun antaminen ei riitä.
Tuemme yhteisöä avustus- ja lastentukiohjelmilla.
Sanoisin, että New Yorkin terrori- iskut, Al-Qaidan vastainen sota
ja hyökkäys Irakiin ovat olleet pilaamassa palestiinalaisten
muslimien ja kristittyjen välejä.
Välillemme on repeämässä kuilu,
ja entinen vahva yhteys on häviämässä.
Olemme kokeneet sen läheltä meidän Pipliaseurassamme, kun
kolleegamme Rami Ayyad siepattiin ja surmattiin Gazassa lokakuussa 2007
uskonsa ja aktiivisen raamatunlevitystyönsä takia.
Yhteisöömme on soluttautumassa se Islamin paha puoli,
jota suurin osa muslimi- naapureistamme ei hyväksy.
Rami Ayyadin surman jälkeen, monet musliminaapurimme tulivat
ilmaisemaan osanottonsa ja tuomitsivat tällaiset teot.
Palestiinalaiskristityt kokevat elävänsä eristettyinä
joko Israelin miehityksen, tai pienen lukumääränsä ja vahvan
Islamin vaikutuksen takia.
Joka kasvaa tässä ilmapiirissä, menettää yhteytensä maahan,
ja päätyy muuttamaan jonnekin, jossa on vahvempi yhteyden tuntu
ja jossa he ovat osa suurempaa ryhmää ja ovat hyväksyttyjä
kristittyinä eikä palestiinalaisina.
Siksi monet muuttavat maasta, vaikka tämä on Pyhä Maa.
Tämä on Raamatun maa ja he ovat kasvaneet täällä,
mutta elämäntilanne ja koko ilmapiiri on hyvin pulmallinen
ja he ovat jääneet tulen väliin.
Toinen, eli El Aqsa-intifada toi ku- vaan vahvan uskonnollisen aspektin.
Se ei ollut pelkkä kansannousu. Monet menettivät toivonsa ja
päättivät lähteä, koska eivät enää kokeneet olevansa osa kamppailua.
He näkivät menettävänsä tehtävänsä tässä maassa.
Valitettavasti tarkastusasemilla tai lentokentän turvatarkastuksessa
ei osata tunnistaa kristittyjä.
Meidät nähdään arabeina ja meitä kohdellaan samoin kuin muslimeja.
Sillä, miten meidät nähdään on suuri merkitys.
Olemme jatkuvasti tekemisissä tarkastusasemien sotilaiden kanssa
ja meitä kohdellaan alistavasti. Se nostattaa meissä tunteenpurkauksia.
Ei riitä, että olen vähemmistössä, vaan minua vainotaan ja
kärsin ja joudun kamppailemaan, koska olen arabi.
Siksi sanomamme on niin tärkeä. Se on yhdistävä silta välillämme.
Meidän tulee elää Jumalan tahdon mukaan, olla puhtaita,
rakastaa toisiamme ja naapureitamme ja myös kääntää toinen poski
musliminaapurille, joka läimäytti sinua tai israelilaissotilaalle, joka
lähes löi sinua tarkastusasemalla.
Palestiinan itsehallintoalue israelilaisilta pääsy kielletty.
Pari viikkoa sitten saimme eräältä täällä asuneelta henkilöltä
puhelinsoiton 1.30 aamuyöllä.
Hän sanoi, että täällä on tulipalo.
Kun saavuimme, palokunta ja poliisi olivat jo paikalla.
Tuli oli alkanut paikasta, jonka palomiehet pystyivät eristämään,
Kyseessä oli kaksi huonetta rakennuksen pohjakerroksessa.
Täällä asui 10 henkeä, joista 9 oli amerikkalaista ja
yksi tanskalainen meidän ja Caspari-keskuksen vapaaehtoinen.
Kaikki 10 oli viety sairaalaan, joka on aivan tässä vieressä.
He selvisivät vain lievillä savun aiheuttamilla oireilla.
Kun poliisi ja palokunta tulivat sisään paloletkuineen,
vesi tietysti tuhosi lisää huoneiden sisustusta.
Selvisi, että palo oli alkanut rakennuksen ulkopuolelta,
ikkunoiden luota.
Joku ehkä sytytti palopommin tai Molotovin cocktailin.
Löysimme pullon jäänteitä, jotka poliisi otti talteen,
mutta emme ole vielä saaneet varmistusta asiasta.
Rakennuksen ulkopuolelle oli kerääntynyt paljon ihmisiä.
Jotkut olivat melkein iloisia.
Suurin osa joukosta oli äärivanhoillisia juutalaisia.
Joku huusi: Antaa palaa! Se oli outoa kuultavaa.
Kuka iloitsee toisen koettelemuk- sesta. Mutta Jerusalemista
löytyy vihaa ja ennakkoluuloja.
Meitä on aiemmin uhkailtu ja käsketty häipymään täältä.
On syytetty käännyttämisestä ja sanottu, ettemme kuulu tänne.
Poliisin ensivaikutelma oli, että asialla olivat nämä juutalaiset.
Meillä on syitä epäillä heitä, koska rakennus on kirkko
ja sijaitsee juuri vanhoillis- juutalaisten korttelien naapurissa.
Kiitos Herralle, kaikki pelastuivat.
Kolme heistä oli aivan palaneen huoneen vieressä.
Heidän piti ryömiä ulos lähes tulipesäkkeestä,
pimeässä ja savun keskellä, kunnes pääsivät turvalliseen paikkaa.
Ajatuksena rakennus ja palaneet huoneet eivät ole pahimpia,
vaan se, että oltiin vähällä menettää 10 ihmishenkeä.
Kuka tekijä olikin, hän halusi va- hingoittaa ihmisiä. Se on vakavaa.
Kristittynä ja uskovana ymmärrän, ja me tiedämme,
että vaino ja painostus aiheuttavat kipuja ja pelkoja, mutta
myös antavat rohkeutta ja saavat meidät rukoilemaan enemmän
ja tekemään tekoja, jotka miellyttävät Herraa, varsinkin
kun siunaamme vihollisiamme.
Viikko tapahtumien jälkeen tämä sali oli täpötäynnä väkeä.
Meidän piti tuoda lisää istuimia ihmisille,
jotka tulivat ympäri maata, poh- joisesta ja etelästä; kristittyjä
palestiinalaisia, messiaanisia juutalaisia ja ulkomaalaisia.
Kaikki tulivat yhteen rukoilemaan. Rukoilimme 2 1/2 tuntia ja
siunasimme Jerusalemia, maatamme ja erityisesti vihollisiamme.
Tämä on reaktio, joka nousee hengellisestä kypsyydestä.
Tällaiset asiat yhdistävät Kristuksen ruumista.
Niin monet tulivat rinnallemme rukoilemaan ja tukemaan meitä.
Tällöin ei tunneta rajoja.
Kun ollaan painostuksen alla, myös ne, joilla on kanssasi
teologisia tai poliittisia erimie- lisyyksiä, ovat yhtä kanssasi.
Katso, kuinka hyvää ja suloista on, kun veljekset sovussa asuvat!
Ongelma
Jakautuminen
Epäinhimillistäminen
Epäluulo
Uhrimentaliteetti
"Musalcha" merkitsee "sovinto".
Jokainen Lähi-Idässä asuva tietää, että se ei ole pelkkä sana,
vaan tarkoittaa kulttuuriforumia, jossa kolmas osapuoli sovittelee
kahden riitelijän välejä.
Musalcha alkoi 20 vuotta sitten.
Kutsuin koolle messiaanisia ja palestiinalaiskristittyjä johtajia.
Näkynä ja tarkoituksena oli perustaa järjestö
luomaan välillemme sovintoa.
Tuolloin ensimmäinen intifada aiheutti uskovien jakautumista
ja toi paljon riitoja ja keskinäisiä loukkauksia.
Meidät on Jeesuksen seuraajina ja Hänen ristinsä kautta sovitettu
Jumalan kanssa ja meidät on kut- suttu sovintoon veljiemme kanssa.
Kuinka päästä keskinäiseen sovin- toon. Se on Musalchan päätavoite.
Meillä on naisten ja nuorten toimintaa, kesäleirejä, lapsi-,
opiskelija- ja perhetyötä.
Tänä vuonna jo 3000 henkeä on osallistunut toimintaamme.
Suurin suosio on ollut kesäleireillämme.
Heinä-elokuussa 500 israelilais- ja palestiinalaislasta osallistui
erilaisille kesäleireillemme.
Jos aloitamme aikaisin lapsistamme, voimme toivoa, että
heistä kasvaa sillanrakentajia yhteisöittemme välille.
Konflikti palestiinalais- ja israelilaislasten silmin.
Huomasimme heti, että kansamme eivät kärsi ainoastaan eroista
kulttuurin, kielen, historian ja teologian suhteen.
Myös konflikti on vaikuttanut meihin suuresti, niin että jopa
uskovilla on ennakkoluuloja ja toi- sen osapuolen epäinhimillistämistä.
Kuinka voimme kehittää terveitä suhteita Jeesuksessa ja kuinka
suhtautua meitä erottavaan asiaan?
Sitä varten järjestämme aavikko- retkiä, joilla me yhdessä vaellamme
aavikolla kameleilla ratsastaen.
Tarkoitus on murtaa katkeruutta, suuttumusta ja vihaa väliltämme
ja nähdä toisemme Jumalan kuvaksi luotuina yksilöinä.
Terveiden suhteiden luominen mah- dollistaa keskustelun meitä
erottavista asioista ilman välitöntä polarisoitumista, eli
omiin luoliimme linnoittautumista.
Yksinkertaistettuna väittely kulkee seuraavasti: Ensimmäisessä
tapaamisessa juutalaiset uskovat niputtavat palestiinalaiskristityt
arabeiksi, ilman erillistä identiteettiä.
He sanovat, että Jumala on Raamatussa luvannut maan heille.
ja hän, joka on eri mieltä, joutuu tekemisiin Jumalan kanssa.
Palestiinalaiset puolestaan sano- vat, että juutalaiset lukevat vain
liiton lupaukset, mutta eivät sen ehtoja; olla pyhiä
ja oikeudenmukaisia ihmisiä.
Suurin osa jakeista otetaan Van- hasta eikä Uudesta testamentista.
Missä siinä on Jeesuksen paikka?
Olemme molemmat luoneet teologian omalle kansallemme.
Mutta Jumala lähetti Jeesuksen kuolemaan kaikkien puolesta.
Haasteemme on teologia, joka voi olla siunaukseksi naapureillemme.
Ajattelemmeko sitä ollenkaan?
Me Musalchassa ajamme sovinnon teologiaa, joka on siunaukseksi
juutalaisille ja palestiinalaisille.
Muutenhan olemme kutistaneet Jumalan pelkäksi heimojumalaksi.
Autuaita ovat rauhantekijät:
he saavat Jumalan lapsen nimen.
Ratkaisu
Musalcha käyttää
raamatullista sovinnon mallia.
Sateenkaari pilvissä
puhuu minulle rauhasta,
kertoen, että kaikki on kunnossa.
Kaikki on hyvin.
Armo ei ole lopussa.
Sovinnon mahdollisuus on olemassa.
Hänen armonsa on moninainen.
Useimmiten, kun joku osallistuu Musalchan aavikkoretkelle,
se on heille mullistava kokemus. Useimmat tulevat uudestaan.
Ne juutalaiset, jotka puhuvat Musalchaa vastaan,
sanovat tapaavansa palestiinalaisia vain, jos he hyväksyvät teologiamme
Israelin valtiosta ja juutalaisista.
Palestiinalaiset sanovat tapaavansa juutalaisia miehityksen loputtua.
Tämä ei ole sovintoa.
Se on ennakkoehtojen asettamista ja vastoin Raamatun sanaa.
On tultava yhteen mielipiteinemme ja näkemyksinemme.
Kompromisseja ei tarvitse tehdä, mutta toista on kuunneltava, ja
yritettävä ymmärtää. Ei tarvitse olla samaa mieltä, vaan kunnioittaa.
Nyt meiltä puuttuu kunnioitusta.
Mielestäni, kun katsomme konftiktia, näemme paljon sudenkuoppia, joissa
menetämme itsemme kristittyinä ja alamme ajaa poliittisia näkökohtia.
Katsomme mitä meillä on ja mitä ei.
Kun löydämme identiteettimme Kristuksessa, tiedämme, että
meillä on taivaallinen koti, kun kerran jätämme tämän maan.
Silloin ei ole ratkaisevaa, kenelle kuuluu oikeus tähän maahan.
Tärkeintä on elää sanomasi todeksi
ja rakastaa joka tilassa; juuta- laisia, muslimeja ja kristittyjä.
On toimittava Kristuksen kuvana.
Kristillisyys ei ole uskontoa, vaan päivittäistä henkilökohtaista
suhdetta Jumalaan ja sitä, miten nyt elämme todeksi Jumalan valtakuntaa.
Pelkoa ei rakkaudessa ole, vaan täydellinen rakkaus karkottaa pelon.
Rakas Jeesus,
rakkautesi pysyy minussa,
sydämessäni ja luissani
ajatuksissani ja silmissäni.
Voit olla kumman tahansa rinnalla, mutta tärkeintä on olla vihaamatta.
Aina, kun pahat tunteet iskevät, me kristittyinä viemme ne ristille ja
annamme Kristuksen parantaa haavat. Tehtävämme on välittää ihmisistä,
eikä mennä uskonnollisiin riitoihin profetioista tai siitä, kuka oli
täällä ensin; kana, muna vai kukko.
Pipliaseurassa toimimme erottelusuuntausta vastaan.
Näette nämä erottavat muurit.
Yritämme olla yhtä Kristuksessa.
Me palestiinalaiskristityt ja messiaaniset juutalaiset
yritämme tehdä työtä yhdessä.
Palestiinan ja Israelin Piplia- seurat tekevät yhteisiä projekteja
ja lähestyvät ihmisiä uudella sanomalla.
Mielestäni maan evankelinen arabi- kirkko vielä etsii teologiaansa
varsinkin lopunajan suhteen.
Suurin osa arbikristityistä ei mielellään puhu tästä, koska
eivät ole tehneet selkeää päätöstä, onko tämä se, mitä haluamme uskoa.
Jotkut puhuvat... -En tiedä, onko termi korvausteologia paikallaan.
Käsitteestä on tullut hyvin kielteinen kristityssä maailmassa.
Jotkut ajattelevat, että toiset ovat väärässä ja he oikeassa.
Ei ole kyse oikeasta tai väärästä, vaan eri raamatuntulkinnasta.
Kristikunnassa on paljon asioita, joista ollaan eri mieltä;
armolahjoista, profetioiden toteutumisesta ja muusta.
Kirkkomme on palestiinalainen ja nykyinen näkemys on, että
Israel tuli ja otti maamme. Monet palestiinalaiset todella menettivät
maansa ja kotinsa ja heidän sukulaisiaan menetti henkensä.
Taistelu on ollut lukuisille vaikea.
Joskus heitä syytetään asioista, joihin heillä ei ole mitään osuutta,
kuten natsivainot tai juutalais- kristittyjen kiusaaminen.
He ovat hyvin hämmentyneitä ja etsivät identiteettiään.
Lännestä, ja varsinkin siionistikristityistä
heihin kohdistuu paljon paineita.
Monet itseään siionisteiksi kutsuvat kristityt ovat lähes
julistuksenomaisesti vähätelleet palestiinalaiskristittyjen
olemassaolo-oikeutta maassa. Se on hyvin loukkaavaa.
Se on lisännyt ristiriitaa siitä, keitä me olemme.
Ovatko juutalaiset edelleen valittu kansa, on kysymys, joka
askarruttaa meitä vähemmän kuin yhteys, sovinto ja anteeksianto.
Haluamme todella nähdä ihmisten elävän rauhassa ja kokevan
olemassaolonsa oikeutetuksi maassa.
Suomennos: Silja Bar David