o
Kirkko tunnustettiin ensimmäisen kerran v. 335.
10 vuotta aiemmin keisari Konstan- tinuksen äiti, Helena, löysi paikan.
Hän saapui Pyhään Maahan paikantaakseen kaikki pyhät paikat.
Hän löysi Jeesuksen syntymäpaikan, taivaaseenastumisenpaikan Öljymäellä
sekä ristiinnaulitsemisen, hau- taamisen ja ylösnousemuksen paikat.
Paljon rahaa ja rakentajia käytettiin ison kompleksin rakentamiseen,
joka vihittiin käyttöön v. 335.
Kirkko rakennettiin paikalle, jossa oli ennen pakanoiden temppeli
Afrodite tai Venus -jumalille.
Tämä oli toinen kahdesta roomalais- ten foorumeista Jerusalemissa.
Emme ole varmoja, mutta todisteita on löydetty 2:n Temppelin ajoilta,
että siinä käytettiin samaa kiveä kuin Herodes käytti Temppelivuorella.
Tiedämme, että kallioperässä on suuri kukkula,
joka on säilynyt tähän päivään asti.
Tämä tunnistettiin Golgataksi, ristiinnaulitsemisen paikaksi.
Sen vieressä oli hautausmaa.
Kun kirkko rakennettiin 300-luvulla, osa alueesta tasoitettiin
ja kallioperästä tehtiin litteä. Sinne jäi vain yksi hauta.
Vähän kauempana on kylläkin joitain muita hautoja.
Tämä hauta tunnistettiin kuitenkin Jeesuksen haudaksi.
Se erottui joukosta, koska sen ympärillä ei ollut mitään muuta.
Sen vieressä oli avoin puutarha ja Golgatan kallio
sekä iso basilika, joka avautui Jerusalemin päätielle,
joka kulki etelästä pohjoiseen.
Historiallisesti suurin ongelma on 300 vuoden aukko
ristiinnaulitsemisen ja paikan tunnistamisen välillä.
Tarinat ovat voineet säilyä paikallisen väestön tiedossa,
koska 100-200 -luvuilla kaupungissa oli hyvin vähän kristittyjä
jos lainkaan.
Tärkeän henkilön tarina on saattanut jäädä elämään väestön keskuuteen.
On vaikea sanoa, emmekä voi tietää varmasti.
Tiedämme kylläkin, että 300-luvulta tähän päivään asti
tämä on ollut tärkeä palvonnan paikka.
Aiemmilta ajoilta on löydetty jäännöksiä suuresta korokkeesta,
joka on saattanut kuulua vanhaan pakanatemppeliin.
Bysantin ajan kristittyjen mukaan tämä oli rakennettu tarkoituksella
paikalle, jossa Jeesus ristiinnaulit- tiin, haudattiin ja nousi kuolleista.
Heillä ei siis ollut vaikeuksia teh- dä siitä jälleen kristittyjen paikka.
Lisäksi armenialaisten alueella sijaitsee Pyhän Vartanin kappeli.
Siellä on kaiverrus, joka on peräisin 300-luvun alusta.
Siihen on piirretty laiva ja kir- joitettu sanat "Do Minenimus",
joka tarkoittaa "Herra, me tulimme". Tämä voi olla vastaus Psalmiin 122,
"Iloitsin kuullessani sanan: Lähtekäämme Herran huoneeseen!"
Ensimmäiset pyhiinvaeltajat saapu- essaan tähän palvonnan paikkaan
olivat niin iloisia, että olivat päässeet sinne
että he sanoivat: "Herra, me tulimme."
He tulivat luultavasti länsi-Euroopasta,
koska kaiverrus oli latinaksi.
Laiva on myös todistus tästä, koska jos he olisivat tulleet
tältä alueelta, heidän ei olisi tarvinnut tulla meritse.
Tämän päivän muurit ovat peräisin 1500-luvulta.
Meillä ei ole riittävästi tietoa ristiinnaulitsemisen ajan muureista
ensimmäiseltä vuosisadalta.
Historioitsija Josefus kertoo meille kolmesta muurista,
joista kaksi oli jo Jeesuksen aikana.
Paikan täytyy olla kaupungin muurien ulkopuolella,
jonne rikolliset ristiinnaulittiin ja haudattiin.
Toisaalta 10 vuotta ristiinnaulitsemisen jälkeen
kuningas Agrippa rakensi muurin, johon tuo alue sisältyi.
Sen läheisyydessä siis oli asutusta,
mutta se on voinut olla toisen muurin ulkopuolella.
Jeesuksen aikana muureja oli vain kaksi.
Se on voinut olla muurien ulkopuolella,
mutta arkeologisesti meillä ei ole tarpeeksi tietoa muurin sijainnista.
40-luvulla rakennettiin kolmas muuri ja alue kuului näinollen
kaupungin rajojen sisään.
Saladinin häädettyä risti- retkeläiset maasta vuonna 1187,
Saladin antoi kirkon kristittyjen käyttöön, mutta sen avaimet
annettin n. v. 1245 Joudehin ja Nusseibehin muslimisuvuille.
Heidän jälkeläisensä ovat tähän päivään asti vastuussa
kirkon avaamisesta ja sulkemisesta.
Aiempina vuosisatoina kirkko saattoi oli lukittuna monta päivää
ellei pyhiinvaeltajia ollut tulossa sinne.
Vuodesta 1831 kirkko on ollut auki päivittäin.
Pääportissa on kuitenkin vieläkin hyvin vanha lukko
ja se on kirkon ainoa sisään- ja uloskäynti.
Joka ilta Nusseibehin suvun edustaja tulee lukitsemaan portin
ja aikaisin aamulla hän avaa sen.
Kirkkoon pääsyyn ei siis ole esteitä,
vaikka avaimet ovat vieläkin muslimisuvuilla,
mikä on Jerusalemin hallitsijoiden perua viimeisten 800 vuoden ajalta.
Pyhän haudan kirkko, munkkien taistelu.
Suurimmat kirkon maanomistajat ovat kreikkalaisortodoksinen kirkko,
armenialaiset ja ristiretkeläisten mukana v. 1099 saapuneet latinalaiset.
Lisäksi siellä on 2 pientä kappelia, joista toinen on syyrialaisten
ja toinen koptien hallussa.
Katto kuuluu etiopialaisille.
Tiedämme, että keskiajalla myös muut kirkkokunnat
omistivat kappeleita, kuten georgialaiset,
mutta heidät häädettiin myöhemmin pois.
1800-luvun puolivälissä tilanne rauhoittui
Turkin ottomanien tehtyä sopimuksen.
Status quo -jaon tultua voimaan,
kaikki kirkkokunnat, jotka olivat siellä sopimusta solmittaessa,
ovat siellä edelleen. He kaikki pitävät omat seremoniansa
ja juhlansa ja noudattavat sopimusta.
Joskus eri kirkkokuntien välillä on kuitenkin jännitettä.
Kirkkoon saapuu pyhiinvaeltajia ympäri maailmaa:
Afrikasta, itä-Euroopasta ja keski- ja länsi-Euroopasta
sekä etelä- ja pohjois-Amerikasta.
Ihmisiä saapuu kaikista kansoista ja kirkkokunnista.
Sen lisäksi tämä tärkeä uskonnollinen paikka -
vetää paljon turisteja, jotka eivät ole kristittyjä.
1800-luvun alkuun asti kaikki kristityt uskoivat,
että Pyhän haudan kirkko oli Jeesuksen ristiinnaulitsemisen
ja ylösnousemuksen paikka.
Vasta n. 200 vuotta sitten jotkut alkoivat epäillä tätä.
Silloin Jerusalemiin saapui paljon kristittyjä pyhiinvaeltajia lännestä,
koska Ottomaanit olivat juuri avautuneet länteen.
On kolme syytä sille, miksi he valitsivat juuri tämän kukkulan.
Raamatussa sanotaan, että Jeesus vietiin kallonpaikalle,
joka on arameaksi "Golgata".
On mahdollista, että paikkaa kutsuttiin Golgataksi,
koska se muistutti pääkalloa.
Ja tämä kukkula näyttää pääkallolta.
Tämä oli ensimmäinen syy.
Toinen syy on se, että paikka on vanhan kaupungin lähellä.
Se on Jerusalemin muurien pohjoispuolella
ja lähellä kaupungin Damaskos-porttia.
Samalla paikalla oli myös Jeesuksen aikana portti,
jonka rakensi kuningas Herod.
Noihin aikoihin Damaskos-portin kautta kulki päätie,
joka johti pohjoiseen Damaskoksen kaupunkiin.
Se on itse asiassa sama kuuluisa tie, jossa Jeesus ilmestyi Paavalille.
Tämä olisi ollut johdonmukainen teloituspaikka, -
koska tietä pitkin kulki kaupunkiin päivittäin paljon ihmisiä.
Roomalaiset halusivat mahdollisim- man monen näkevän ristiinnaulitut.
Kolmas syy on, että paikallisen juutalaisen sefardiyhteisön
perinteen mukaan, jonka 1800- luvun kristityt kohtasivat täällä,
tämä paikka toimi teloituspaikkana jopa ennen Rooman vallan aikaa.
Perinteen mukaan he toivat tänne tuomitut rikolliset kivitettäviksi.
Roomalaiset kielsivät juutalaisia teloittamasta ihmisiä
ilman roomalaisten lupaa.
Tämä saattoi kuitenkin olla virallinen teloituspaikka.
Roomalaisten toimesta siitä tuli ristiinnaulitsemisen paikka.
Nämä olivat ne syyt, joiden takia paikkaa pidettiin autenttisena.
Tämä ajatus tuli hyvin suosittuksi erityisesti 1800-luvun lopussa.
On mielenkiintoista, että kalliokukkulan alla
on nykyään linja-autoasema.
Monet pyhinvaeltaja näkevät tämän ensimmäisenä tänne tullessaan,
ja se on heille shokki, koska he eivät osanneet odottaa sitä.
Haluan aloittaa linja-autoasemasta, koska minusta on hyvin aiheellista,
että täällä on linja-autoasema.
Jeesusta ei ristiinnaulittu missään kauniissa paikassa
ja siksi linja-autoasema on olennainen osa tarinaa.
Jeesus ristiinnaulittiin tällaisessa meluisassa likaisessa paikassa,
joka on täynnä ihmisiä, jotka tarvitsevat Pelastajaa.
Jeesus otti ristin kantaakseen. Risti oli kuoleman symboli,
josta Jeesus teki siitä elämän lähteen.
Risti oli synnin symboli, josta Jeesus teki lunastuksen tien.
Risti oli keisarin painostavan vallan symboli,
josta Jeesus teki Jumalan valtakunnan ja hallinnan symbolin.
Risti julistaa Jumalan kuninkuutta, joka ilmenee tämän miehen kautta:
Jeesus Nasaretilaisen, ristiinnaulitun juutalaisten kuninkaan kautta.
Jumala on kuningas eikä keisari.
Jumala on kuningas eikä pahuus.
Jumala on kuningas eikä kuolema.
Johannes kertoo, että hauta oli puutarhassa
ristiinnaulitsemisen paikan lähellä.
Kaikki evankeliumit kertovat, että haudan omisti hyvin rikas mies.
Hän oli Joosef Arimatialainen, joka oli Jeesuksen piilo-opetuslapsi.
Hän pyysi Pilatukselta Jeesuksen ruumista ja sai luvan haudata hänet
omaan hautaansa.
On hyvin todennäköistä, että myös Jeesuksen aikana tämä oli puutarha.
Useat arkeologiset löydöt tukevat tätä väitettä.
Täällä oli viininpuristamo, joka voi- si hyvin olla 2:n Temppelin ajalta.
Tämä viittaa siihen, että paikka oli viinitarha tai maanviljelyspuutarha.
Puutarhassa on kiveen hakattu hauta,
joka olisi sopinut varakkaalle juutalaiselle miehelle.
Toisin sanoen täältä löydetty hauta
vastaa evankeliumien kuvauksia Jeesuksen haudasta.
Hauta on jaettu kahteen kammioon.
Ne ovat pieniä ja niihin voi mahdut- taa 10-20 ihmistä kylki kylkeen.
Ensimmäistä huonetta kutsutaan itkukammioksi
ja sieltä voi nähdä hautakammioon.
Kuolleen ruumis valmistettiin hautaamista varten
yleensä itkukammiossa.
Hautajaistilaisuus pidettiin itkukammiossa
heidän itkiessä ruumiin ympärillä.
Hautajaisten jälkeen ruumis asetettiin
yhteen näistä makuupaikoista hautakammiossa.
On mahdollista, että Jeesuksen aikaan
makuupaikkojen sijaan käytettiin penkkejä.
Tätä hautaa muutetiin myöhemmin paljon eri käyttötarkoituksia varten.
Se antaa silti hyvän kuvan siitä, miltä se näytti Jeesuksen aikana.
Jos tämä todella on Jeesuksen hauta,
hänen ruumiinsa asetettiin kuvan oi- keassa yläkulmassa olevaan paikkaan.
Tärkein syy on se, että Johanneksen evankeliumissa kerrotaan,
kuinka hän näki haudan olevan tyhjä ennen kuin hän astui sisään.
Siellä sanotaan, että Johannes kumartui ja katsoi sisään
ja näki haudan olevan tyhjä ja liinavaatteet makasivat penkillä.
Jos tämä siis todella on Jeesuksen hauta,
hänen ruumiinsa asetettiin todennäköisesti tähän.
Hautaamisen jälkeen hauta suljettiin isolla pyörivällä kivellä.
Kuten sanoin, tätä paikkaa on muunneltu myöhempinä aikoina.
Jossain vaiheessa alkuperäinen kivikin otettiin pois
Kiven vierittämisestä kerrotaan myös sunnuntaiaamun kertomuksessa.
Markuksen evankeliumissa kerrotaan, kuinka naiset tulivat
voidellakseen Jeesuksen ruumiin tuoksuöljyillä.
He pohtivat, kuka voisi vierittää ison kiven haudan suulta?
Naiset huomasivat kuitenkin, että kivi oli jo vieritetty pois.
Siellä kerrotaan, että naiset menivät hautaan sisään
ja näkivät jotain oikealla puolellaan.
Tässä haudassa hautapaikka on oikella puolella.
Näin on helppo kuvitella sitä, mitä evankeliumissa kerrotaan.
Naiset näkivät valkeisiin pukeutuneen nuoren miehen.
Tämä enkeli kertoi heille: "Älkää pelätkö!"
"Te etsitte Jeesus Nasaretilaista, joka oli ristiinnaulittu,
mutta Hän ei ole täällä. Hän on ylösnoussut."
Ovessa lukevat nämä sanat.
Tämä on se tarina, jonka tämä paikka kertoo.
Pyhän Haudan kirkko on minusta hyvin erityinen.
Pidän myös kirkon seremonioista ja juhlakulkueista.
Jotkut meistä, ei ainoastaan juutalaiset Jerusalemissa,
vaan moderni maailma on menet- tänyt uskonnollisen vaikutelman.
On todella koskettavaa nähdä sinne saapuvia pyhiinvaeltajia,
eri kirkkokuntia, seremonioita ja uskomuksia,
jotka tulevat kaikki samaan paikkaan.
Siellä on niin paljon erilaisia kappeleita
ja siihen liittyy paljon historiaa ja uskoa.
Paikka auttaa meitä kuvittelemaan, millainen ristiinnaulitseminen oli.
Sillä ei oikeastaan ole väliä,
onko tämä autenttinen ristiinnaulitsemisen paikka.
Opillisesti emme voi sitä varmasti väittää.
Kuten sanoin tämän paikan merkitys on siinä, että pyhiinvaeltajat
voivat kokea kertomuksen todellisemmalla tavalla.
Monet, kokevat tämän olevan autenttinen paikka.
Mutta enemmän he kokevat tarinan tunteen tasolla
tämän paikan kautta.
Mielestäni se on tämän paikan todellinen merkitys.
Se herättää kertomuksen eloon.
Symbolit luovat kertomuksen evankeliumista, kuolemasta
ja Jumalan Pojan ylösnousemuksesta.
Tämä kertomus tekee tästä paikasta niin erityisen.
Suomennos: Sonja Mattayev