Iisrael räägib
Jeesus jõi äädika ja ütles: "See on lõpetatud!"
Ta nõrgutas pead ning heitis hinge. Joh 19:30
Suurele osale inimkonnast on ajaloo olulisim sündmus Jeesuse
ristilöömine. Ristisurma ja üles- tõusmise tõttu on Jeruusalem
kristlastele tähtis linn. Arvukad palverändurid tulevad Jeruusalemma,
et näha oma silmadega paika, kus meie Issand suri ja maeti.
Kõik neli Uue Testamendi evan- geeliumi kirjeldavad neid sündmusi.
Kirjeldustega esimesena seostatav paik asub Jeruusalemma vanalinna
kristlaste kvartalis ja kannab nime Püha Haua kirik.
Arheoloog Nir Avital on tegutsenud Jeruusalemmas giidina üle 10 aasta.
Kirik püstitati 335. aastal.
Koha tuvastas 10 a. varem keiser Konstantinuse ema Püha Helena.
Ta tuli pühale maale pühapaiku otsima ja leidis Jeesuse sünnipaiga,
taevaminemiskoha Oliivimäel ning ka ristimise, matmise ja
ülestõusmise paigad.
Saadeti raha, ehitajad ja 335. aastal valmis suur kompleks kohta,
mis oli varem arvatavasti paganlik tempel Afroditele ehk Veenusele
ja see oli osa Jeruusalemma kahest Rooma foorumist - Läänefoorum.
Me ei ole kindlad, mis seal varem oli.
On tõendeid 2. templi aegsest kivikarjäärist.
On leitud sarnast kivi nagu kunin- gas Heroodes kasutas Templimäel.
Üks suur neemeküngas, mis on osa aluskivimist
on siiani veel alles ja see tunnistati Kolgataks.
Selle kõrval oli arvatavasti matmispaik,
kuhu ehitati 4. sajandil kirikukompleks.
Maa-alal toimusid kaevandustööd ja pinnas tehti tasaseks.
Alles jäi vaid üks haud. Neid on küll veel, kuid kaugemal.
Jeesuse hauaks tunnistatud koht jäi üksikuks ja paistab hästi välja.
Selle kõrval Kolgata mäel oli avatud aed ja suur basiilika, mis
avanes Jeruusalemma lõunast põhja ühendavale peatänavale Cardole.
Peamine arheoloogiline ja ajalooline probleem on ristimise,
koha leidmise ja kiriku ehitamise vaheline ajavahemik.
Jutustused sellest on jäänud kaue- maks kohalike inimeste pärimustesse.
2.-3. sajandi väheste linna krist- laste lugudes esineb tähtis isik,
aga selles ei olda päris kindlad.
Teame, et 4. sajandist alates on see olnud tähtis
jumalakummardamise paik kuni tänapäevani.
Varasematest aegadest leidsime tänapäeva rotunda
ja endise basiilika ja avatud aia alalt ühe suure poodiumi varemed,
mis võis olla osa varasemast paganatemplist.
Varasemate bütsantsiaegsete kristlaste sõnul ehitati paik
meelega Jeesuse ristilöömise, matmise ja ülestõusmise kohale.
Nii ei olnud mingit probleemi paiga muutmisega taas kristlikuks
pühamuks. Armeenia kvartalis on Püha Vartani kabel, kus on 4. saj
algusest pärit laevakujutisega graffiti allkirjaga: Domine ivimus
- Issand, me tulime, mis võib olla vastus Laulule 122 -
Ma rõõmustusin, kui mulle üteldi: "Lähme Jehoova kotta!"
Esimesed palverändurid, kes tulid siinset usukompleksi külastama,
olid rõõmsad päralejõudmise üle ja vastasid: Issand, me tulime.
See sobib kirjutise Lääne-Euroopa ladina keelega ja ka rõõmu ning
laevaga, sest lähimaadest tulles poleks vaja laeva kasutada.
Roomlastel oli kombeks kurjate- gijad väljaspool linna risti lüüa.
Püha Haua kirik asub aga linna sees.
Tänased linnamüürid on 16. sajandist. Me ei tea piisavalt
ristilöömisaegsetest linnamüüridest 1. sajandi alguses.
Ajaloolane Flavius Josefus räägib kolmest müürist.
Kaks neist olid olemas juba Jeesuse ajal
ja paik peab olema linnast väljas, kuna kurjategija hukkamine
linnamüüride sees ei ole mõistlik.
10 aastat hiljem, 40. aastate alguses ehitas kuningas Agrippas
müüri, mille sisse jäi ka antud ala ja seal ümbruses elas inimesi.
Kuid paik võis jääda järjekorras teisest müürist väljapoole, mis
oli olemas juba Jeesuse eluajal. Me ei tea selle müüri asukohast
arheoloogiliselt piisavalt palju.
10a hiljem ehitati kolmas müür, mis kaasas ala juba linna piiridesse.
Itaalia välisminister külastab Püha Haua kirikut.
Kuigi on tegu kristliku kirikuga,
avavad selle uksi juba sadu aastaid muslimid.
Kui Saladin tõrjus 1187. aastal ristisõdalased linnast välja,
lubas ta kristlastel kirikus edasi Jumalat teenida, aga selle võtmed
anti ca 1245 kahele muslimiperele - Joudeh'le ja Nusseibeh'le
ning nende järeltulijad avavad ja sulgevad siiani kiriku uksi.
Varematel aegadel võisid kiriku uksed jääda päevadeks suletuks,
kui polnud olulisi visiite või palverändureid,
kuid 1831. aastast on kirik iga päev avatud.
Siiani peetakse kiriku avamise ja sulgemise tseremooniat.
Igal õhtul tuleb Nusseibah' pere esindaja peavärava iidset lukku
sulgema ja varastel hommikutundidel avama.
Sissepääsuga probleeme pole, kuid viimase 800 aasta valitsejate
korralduste jäänukina on võtmed siiani muslimiperekonna valduses.
Hauakiriku ruumide üle on erineva- te konfessioonide vahel peetud
aegade jooksul lugematuid vaidlusi.
Riiud viisid tihti vägivallani, va- hel isegi rahvusvaheliste tülideni.
1850.-ndel jagasid Türgi võimud ki- riku erinevate kirikurühmade vahel.
See status-quo otsus kehtib siiamaale.
Suurimad maaomanikud on Kreeka õigeusu kirik, armeenlased
ja ladinalased, kes saabusid ristisõdalastega 1099. aastal.
Kaks väiksemat kabelit on süürlaste ja koptide käes
ning katusel on etiooplased.
Keskajal oli kabeleid teistelgi denominatsioonidel -
gruuslastel näiteks, kuid nad tõrjuti hiljem välja.
19. sajandi keskel sõlmiti Türgi Ottomani valitsusega leping,
situatsioon külmutati ja kõik status-quo lepingu ajal kohal olnud
denominatsioonid on kohal ka nüüd.
Nad peavad tänapäevani oma tseremooniaid ja pühi. Lepingu
järgi on kõigil omad päevad, aga vahel esineb siiski veel pingeid.
Eelmisel aastal käis Püha Haua kirikus ca 1,5 miljonit külastajat,
kellest suurem osa olid katoliiklased ja õigeusklikud.
Täna käivad seal palverändurid kogu maailmast.
Kirik meelitab inimesi Aafrikast, kõikjalt Euroopast
ja mõlemast Ameerikast.
Seal käib erineva nahavärviga inimesi erinevatest uskkondadest,
lisaks veel mittekristlastest tu- riste, keda tõmbab paiga püha hõng.
Kõik kristlased ei ole aktsep- teerinud Püha Haua kirikut
Jeesuse ristilöömise ja matmise õige kohana.
U.150 a tagasi hakkasid mõned pro- testandid pidama sobivamaks Kolgata
kohaks veidi väljaspool müüre asuvat pealuud meenutavat kaljut.
Läheduses asub ka iidne hauakoo- bas. Koht korrastati roheliseks
aiaks ja nimetati Aiahauaks.
Sellest on saanud väga soositud paik protestantide seas.
Philip Ben Shmuel on Jeesusesse uskuv juut, kes on sündinud ja
kasvanud Jeruusalemmas. Ta töötab Aiahauas giidina.
19. sajandi alguseni uskusid kõik kristlased,
et Püha Haua kirik on Issanda ristilöömise ja ülestõusmise paik.
Alles 200 aastat tagasi hakati selles kahtlema.
Sel ajal hakkas Jeruusalemma saa- buma taas palverändureid Läänest,
kuna Ottomani impeerium avas Läänele oma väravad.
Antud küngas valiti kolmel peamisel põhjusel -
kuna Pühakirja sõnul viidi Jeesus Pealuu-nimelisse kohta,
aramea keeles Golgotha, on võimalik, et nimi tuleneb
paiga sarnasusest pealuule. Meie künka küljel on pealuu kujutis.
Teine põhjus on paiga lähedus Jeruusalemma vanalinnale.
Paikneme Jeesuse aegsetest linnamüüridest veidi põhjas,
Damaskuse värava läheduses.
Ka Jeesuse päevil oli seal värav, mille algselt ehitas Heroodes.
Noil päevil väljus väravaist suur tee, mis viis Damaskuse linna.
See on sama kuulus Damaskuse tee, kus Paulus sai ilmutuse Kristusest.
Paiga teelähedus muudab selle loogiliseks hukkamiskohaks.
Teed mööda käis linnast sisse-välja palju reisijaid
ja roomlased tahtsid, et võimali- kult paljud näeksid ristilöömist.
Kolmas põhjus on, et kohaliku juudi traditsiooni,
Jeruusalemma sefardi kogukonna kombe kohaselt, oli siin
hukkamispaik juba enne Rooma okupatsiooni.
Juudi traditsiooni kohaselt toodi siia süüdimõistetuid kurjategijaid
kividega surnuks loopimiseks.
Kui roomlased maa vallutasid, võtsid nad juutidelt õiguse ilma
loata oma kurjategijaid hukata.
On võimalik, et kohta kasutati edasi ametliku hukkamispaigana
ja tol ajal tavatsesid roomlased kurjategijaid just risti lüüa.
Neil kolmel põhjusel hakati selle- le paigale tähelepanu pöörama ja
mõte paigast kui Kolgatast muutus eriti populaarseks 19.saj lõpul.
Huvitav on see, et tänapäeval on Pealuukünka jalamil bussijaam.
Paljud palverändurid näevad esiteks seda ja saavad shoki.
Minu meelest on väga sobilik, et siin on tänapäeval bussijaam.
Kristust ei löödud risti mingis kaunis, aulises paigas.
Bussijaam on tähtis osa kogu loost. Jeesus löödi risti sarnases kohas,
kus oli palju lärmi, prügi ja rahvast, kes vajasid Päästjat.
Võib-olla just seal võttis Jeesus oma õlule risti, mis on surma
sümbol ja tegi sellest elu allika.
Ta muutis risti kui patu sümboli teeks lunastuse juurde.
Ta muutis risti, mis oli keisri rõhuva võimu sümbol
Jumala kuningriigi ja Kuningaks olemise sümboliks.
Rist on evangeeliumikuulutus, mis ütleb, et Jumal on Kuningas.
Jumal on Kuningas selle inimese kaudu ja tema isikus -
Jeesus Naatsaretlane, juutide ristilöödud kuningas.
Jumal on Kuningas, keiser ei ole. Jumal on Kuningas, kuri ei ole.
Jumal on Kuningas, surm ei ole.
Aga seal paigas, kus Jeesus oli risti löödud, oli aed ja aias
uus haud, kuhu veel iialgi ei olnud kedagi pandud.
Sinna nad panid siis Jeesuse juutide valmistuspäeva pärast,
sest see haud oli lähedal. Jh 19:41-42
Arheoloogilised leiud tõestavad, et paigas oli juba iidseil aegadel
aed, mis võiks sobida Johannese evangeeliumis kirjeldatuga.
Johannes täpsustab, et haud oli ristimispaiga lähedal aias.
Kõik evangeeliumid nõustuvad, et haua omanik oli väga rikas mees,
Joosep Arimateast, kes oli Jeesuse salajane ja varakas jünger.
Ta läks ristimispäeval Pontius Pilatuse juurde ja palus luba
matta Jeesus oma isiklikku hauda.
Tõenäoliselt oli siin Jeesuse päevilgi aed.
Mitmeid arheoloogilised leiud kinnitavad seda.
Siin aias oli teise templi ajast pärinev viinamarjapress,
mis viitab faktile, et siin oli viinamägi või mingi põlluaed.
Aiast leiti kaljusse raiutud haud, mis sobinuks rikkale juudi mehele.
Nii sobib haud evangeeliumides kirjeldatud Jeesuse matmispaigaga.
Peamine põhjus, miks Aiahaud võib olla Jeesuse matmispaik,
on seal asuv kaljuhaud, mis meenu- tab evangeeliumides kirjeldatut,
kuigi arheoloogid asetavad selle varasemasse aega.
Hauas on kaks kambrit. Kumbki neist pole väga suur -
sinna mahuks õlg-õla kõrvale 10-20 inimest.
Esimest ruumi nimetatakse eelkambriks või nutukambriks.
Nutukambrist näeb matmiskambrisse.
Surnukeha asetati ettevalmis- tusteks nutukambri põrandale.
Siin koguneti surnu ümber matmistalituseks ja nuteti.
Talituse järel asetati ihu ühte matmiskambri haualohku.
On võimalik, et Jeesuse päevil olid seal lohkude asemel pingid.
Hiljem paika muudeti vastavalt kasutuseesmärkidele. Saame siiski
piisavalt aimu, milline see võis noil päevil välja näha.
Kui see on tõesti haud, kuhu maeti Jeesus, eeldatakse,
et Tema ihu asetati paremal taganurgas asuvasse haualohku,
kuna Johannese evangeeliumist ilmneb, et ta nägi haua tühja
olevat juba enne sisenemist.
Jeesuse armas jünger kummardus, vaatas hauda ja nägi,
et hauas oli vaid surilina.
Seetõttu peetakse just seda haualohku Jeesuse matmispaigaks.
Matmise järel kaeti sissepääs suure kiviga.
Kuna paika muudeti, kivi eemaldati, siis pole siin enam originaalkivi.
Veerevast kivist kuuleme ka pühapäevahommikustest
sündmustest rääkivast loost.
Markuse evangeelium kirjutab, et Jeesust järginud naised tulid
pühapäeva varahommikul hauale Tema ihu lõhnarohtudega võidma.
Nad küsisid, kes kivi ära veere- taks, kuna tegu oli suure kiviga.
Üles vaadates nägid nad, et kivi oli juba kõrvale veeretatud.
Mk kirjutab, et naised sisenesid hauda, nägid midagi paremat kätt.
Siin hauas asetsebki matmiskamber paremal ja on lihtne kujutleda,
et Markus kirjeldab just seda paika. Naised nägid paremal
istumas valgesse riietatud noort meest - inglit.
Ingel ütles, et nad ei kohkuks. "Te otsite Jeesust Naatsaretlast,
kes löödi risti. Teda ei ole siin. Ta on üles tõusnud."
Sama on kirjas ka sellel uksel. Ongi lugu, mida see paik räägib.
Nad läksid hauakoopasse ja nägid paremal poolel noore mehe istuvat,
pikk valge rüü seljas. Ja nad koh- kusid väga. Aga tema ütles neile:
"Ärge kohkuge! Te otsite Jeesust Naatsaretlast, kes oli risti
löödud; ta on üles tõusnud, teda ei ole siin. Ennäe aset, kuhu nad
ta panid. Mk 16:5-6 Meie Õnnistegija Kristus Jeesus on
ilmunud, kes on hävitanud surma ja toonud valge ette elu ja kadumatu
põlve evangeeliumi kaudu. 2Ti 1:10
Soomlanna Silja Bar David on elanud Iisraelis ligi 30 aastat.
Küsisime tema arvamust Jeruusa- lemma pühapaikade kohta.
Meil kõigil on Jeruusalemmast min- gi ettekujutus, arvamus ja ootused.
Kõigil maailma kristlastel, juutidel ja muslimitel on
Jeruusalemmaga teatud isiklik suhe.
See ei haaku tingimata linna praeguse olukorra ega ajalooga.
Tihti on meil kujutluspilt taevasest Jeruusalemmast -
müstilisest või taevalikust lin- nast, millest räägib Ilmutusraamat.
Esimest korda Püha Haua kirikut külastades sain shoki.
Nähtu oli niivõrd veider ja segane ega vastanud kuidagi minu
kujutlusele hardusest.
Protestantide Aiahaua meeleolu oli palju tuttavam ja kõnetas rohkem.
Käisin ligi kümme aastat kõigist neist kristlikest pühapaikadest
suure kaarega mööda.
Jeruusalemmaga lähemalt tutvuma hakates, naasin ka siia.
Sain teada, et esimese Püha Haua kiriku nimi oli Anastasis -
Ülestõusmiskirik. See andis mulle uue vaatenurga.
Hakkasin leidma algupäraseid kohti - näiteks iidne hüljatud
kivikaevandus, mille seintesse raiuti haudu.
Mõistsin, et ajalugu on Püha Haua kirikut halvasti kohelnud
ja muutnud selle üheks segaseks ehitussünnitiseks.
Hakkasin jälgima palverändureid kui indiviide.
Küsisin endalt, kas mul on õigust mõista kohut nende motiivide
ja vaimse olukorra üle.
Nad pärinevad teistest kultuuridest ja väljendavad oma usku teisiti.
Inimene näeb väliskesta, Issand näeb südant.
Kus oli õige Jeesuse ristimis- ja matmispaik, ei olegi tähtis.
Üks varakristlik palverändur kirjutas oma reisipäevikus,
et meie armastust Issanda vastu pole võimalik miilides mõõta.
Ei oma tähtsust, kas õige paik asub kilomeeter siin- või sealpool.
Tähtis on see, et oleme tulnud siia armastusest Kristuse vastu.
Keiser Konstantinus olevat ehitanud esimese Anastasise-nimelise kiriku
hävinud juudi templi asemele uueks templiks ja pühapaigaks.
Juutide Jeruusalemma templis oli pühadus puutumatu.
Pühasse paika pääsesid vaid preest- rid ja kõige pühamasse paika,
Jumala ligiolusse, pääses korra aastas vaid ülempreester.
Rahvas, kogudus ja palverändurid pääsesid vaid templi siseõue.
Kõige tähtsam ehk oligi teekond, templile liginemine.
Just see võiks meid - tänapäeva palverändureid - kõnetada.
Meie teekond pühapaikadesse võiks olla teekond iseendasse.
Olulisim on, mis toimub meie sees, mitte see, kas saame puudutada
midagi algupäraselt püha, vaid et püha saaks puudutada meid.
Mulle meeldib Püha Haua kirikus vaadata pühasid ja tseremooniaid.
Mitte ainult religioosse juudina Jeruusalemmas,
vaid modernse maailmana oleme kaotanud arusaamise usust.
On ilus näha palverändureid, keda see paik puudutab,
erinevate uskkondade tseremoo- niaid ja uskumusi ja kuidas kõik
kohtuvad ühes paigas, millega on seotud nii palju erinevaid
kabeleid ning usu- ja ajalookihte.
See paik on suurepärane visuaalne abivahend, mis teeb loo elavaks
ja aitab kujutleda, milline oli ristimine.
Ei ole oluline, kas Jeesus löödi risti just siin.
Me ei saa dogmaatilise veendumusega väita, et just siin on õige paik.
Aiahaua vägi on selles, et palverändurid võivad siseneda siin
jutustusse ja kogeda seda enda jaoks reaalsemalt.
Paljud siinkäinutest kogevad, et see on õige koht.
Kuid eelkõige kogevad nad pühapaiga kaudu emotsionaalset sidet looga.
See ongi käesoleva paiga tähtsus - loo elustamine.
See on sümbolite maatriks, mis maalib evangeeliumiloo Jumala
Poja surmast ja ülestõusmisest.
Aiahaua keskmeks on lugu ja just see muudabki paiga eriliseks.
Õnnis on inimene, kelle tugevus on sinus,
kelle mõttes on pühad teekonnad! Laul 84:5
Toimetaja: Netanel Bar David
Eestikeelne tõlge: Monika Jaaguri