o
Vuonna 1995 poikani kuoli auto-onnettomuudessa.
Siihen asti en ollut ajatellut teiden turvallisuutta.
Monikaan ei tule ajatelleeksi sitä.
Tämän tapauksen jälkeen aloin kiinnostua tästä aiheesta.
Hän oli nuori, 20-vuotias. Hän ajoi nelivetoista jeeppiä rannan lähellä.
Hänellä ei ollut turvavyötä ja hän teki inhimillisen virheen, jonka
jälkeen hän sai iskun päähänsä.
Hänen kanssaan oli kaksi muutakin nuorta,
jotka, Jumalalle kiitos, selvisivät vammoitta ja pääsivät kotiin.
Hän kuoli välittömästi.
Työhöni liittyi matkustelua ympäri maailmaa, Australiassa, USA:ssa ja
Euroopassa. Joka maassa yritin saada selville, mitä siellä tehdään
tieturvallisuuden parantamiseksi.
Sain selville, että maat, jotka olivat ottaneet tieturvallisuuden
vakavasti jo monen vuoden ajan ja asettaneet tavoitteita,
saivat tuloksia.
Tämä oli 90-luvun lopulla. Nämä maat olivat onnistuneet vähentämään
auto-onnettomuuksia dramaattisesti.
Päätin, että minun tulee olla tässä mukana.
Kaksi vuotta Ranin kuoleman jälkeen perustin järjestön nimeltä Or Yarok,
eli "Vihreä valo". Järjestön tarkoitus on painostaa hallitusta ja
yhteiskuntaa toimimaan auto- onnettomuuksien uhrien määrän
vähentämiseksi.
Kun aloitin tämän toiminnan tein sitä aluksi muun työni ohella,
ja sitten päätin mennä eläkkeelle ja omistaa aikani pääasiassa
tieturvallisuuden puolesta kampanjoimiseen.
Ennen järjestömme toiminnan aloittamista Israelissa ajateltiin
auto-onnettomuuksien tapahtuvan kohtalon johdosta, tai niiden olevan
kulkuvälineiden luonnollinen hinta, joka yhteiskunnan tulee maksaa.
Ajateltiin myös, että kansalaisia voidaan syyttää näistä
onnettomuuksista.
Jokaisessa onnettomuudessa on mukana kuljettaja,
ja kuljettavat tekevät virheitä,
joten heitä voidaan syyttää onnettomuuksien tuottamisesta.
Tästä syystä kansalaiset eivät osanneet vaatia hallitukselta
tieturvallisuutta.
He eivät koskaan vaatineet sitä kaupunginvaltuustoilta.
Mielestäni ensimmäinen saavutuksemme oli muuttaa tämä paradigma.
Hallitus on vastuussa auto- onnettomuuksien vähentämisestä.
Jos kuljettajat tekevät virheitä, on hallituksen vastuulla opettaa
heitä, joko tarhassa, koulussa tai myöhemmin.
Hallituksen on otettava vastuu ja tehtävä suunnitelma, joka auttaa
5-10 vuoden aikasäteellä vähentämään auto-onnettomuuksia.
Noin neljä vuotta sitten vetosimme kansalaisiin ja pyysimme heitä
allekirjoittamaan vetoomuksen, jossa pyydettiin hallitukselta tieturvallisuutta.
Kolmen kuukauden sisällä 1,2 miljoonaa israelilaista, eli noin
15 prosenttia kansalaisista, olivat allekirjoittaneet tämän vetoomuksen.
Vetoomus annettiin pääministerille,
joka aloitti tieturvallisuusohjelman vuonna 2005.
Tämä on yksi suurimmista saavutuksistamme.
Hallitus suostui ottamaan vastuun.
Liikenneministeristä tuli liikenteen ja tieturvallisuuden ministeri.
Hallituksessa on siis nyt tie- turvallisuudesta vastaava ministeri.
Yritämme kannustaa tutkimuksiin perustuvaa tieturvallisuutta.
Meidän on varmistettava, että kaikki toimintamme pohjautuu
tutkimustuloksiin, ja että olemme ajantasalla tutkimuksista.
Vielä tärkeämpää kuitenkin on, että myös Israelin valtion
tieturvallisuuteen liittyvä toiminta pohjautuisi tutkimuksiin.
Israelin valtionkin on tiedettävä, mitä tehdä.
Me olemme vain pieni järjestö.
Olemme painostaneet hallitusta luomaan tieturvallisuussuunnitelman
Israelin valtiolle ja olemme onnistuneetkin siinä.
Vaikka voisimmekin kritisoida paljon käytännön toteutusta, Israelilla on
kuitenkin nyt tieturvallisuudesta vastaava henkilö, jonka on
huolehdittava tieturvallisuus- suunnitelman toteutumisesta.
Painostamme ja annamme kritiikkiä, jos asiat eivät etene
ammattimaisella tavalla.
Onnettomuusuhrien suureen määrään ei ole mitään yksittäistä syytä.
Kolme pääsyytä ovat inhimilliset tekijät,
autotekijät ja infrastruktuuri.
Uskomme, että vaikka inhimillinen tekijä on
aina läsnä onnettomuuksissa,
on hallituksen tehtävä suojella ihmisiä.
On helpompaa parantaa infrastruktuuria sellaiseksi, joka
suojelee kaikkia teiden käyttäjiä.
Hyvien tuloksien aikaansaamiseksi tarvitaan yhteistyötä.
Kaikkien on oltava mukana ja työtä tulee koordinoida hyvin.
Jokaisella tieturvallisuus- suunnitelmalla on omat tavoitteensa.
Ei riitä, että on suunnitelma, vaan täytyy myös pystyä mittaamaan
edistystä ja tavoitteiden saavuttamista.
Melkein kaikissa länsimaissa on suunnitelma ja myös mittarit, joilla
tieturvallisuuden edistymistä voidaan mitata.
Vielä muutama vuosi sitten keskimääräinen kuolonuhrien määrä
Israelissa oli 500-550 henkeä.
Tänä vuonna haluaisimme ylärajan olevan 375 henkeä.
Tietenkään tämä ei ole tavoitteemme, sillä haluaisimme luvun olevan
pienempikin, mutta emme halua ylittää tätä lukua.
Kuolonuhrien laskeminen on yksi käytössämme oleva edistyksen
mittauskeino. Numerot ovat usein hyvin sattumanvaraisia ja riippuvat
monista seikoista, mutta jos koko vuoden ajan on havaittavissa
kuolonuhrien määrän vähenemistä, tämä todistaa edistyksestä.
Minäkin osallistun taisteluun tieonnettomuuksien vähentämiseksi.
Pysähdytään 9. joulukuuta ja sytytetään sitoutumiskynttilä.
Hallitus on asettanut auto- onnettomuuksien kuolonuhrien
ylärajaksi 375 ihmishenkeä. Meidän on sitouduttava varmistamaan,
ettei tuota lukua ylitetä.
Ei ole olemassa yhtä asiaa, joka voi muuttaa tilanteen.
Tieturvallisuus riippuu monesta asiasta.
Täytyy muuttaa kansalaisten ja hallituksen asenteet.
"Israel pysähtyy" on yksi Or Yarokin toimintaprojekteista.
Pyydämme israelilaisia pysähtymään yhdeksi päiväksi ja ajattelemaan,
mitä he voivat tehdä. He voivat kuljettaa lapsiaan autossa tai olla
ministereitä, joilla on valtaa tieturvallisuusasiassa.
Pyydämme heitä pysähtymään ja miettimään, mitä he voivat tehdä
vähentääkseen auto-onnettomuuksia Israelissa.
Tämä on kampanjan ajatus.
Emme ole naiiveja. Emme usko, että tällainen kampanjapäivä
kerran vuodessa voi yksin muuttaa tilanteen. Mutta se on yksi
tieturvallisuusprojektin rakennuspalikoista.
Israelilaiset nuoret kuljettajat ovat usein osallisia
auto-onnettomuuksissa.
Meidän kannaltamme he ovat haavoittuva väestönryhmä.
Tiedämme kokemuksesta, että heitä voidaan suojella erityistoimilla.
On meidän tehtävämme tehdä tämä.
Or Yarok tekee työtä nuorten kuljettajien keskuudessa,
mutta me myöskin pyydämme maatamme
toimimaan heidän suojelemisekseen.
Yksi suomalainen tutkija on tehnyt mielenkiintoisen tutkimuksen, joka
koskee nuoria kuljettajia. Tutkimuksen nimi on "Ajoneuvon
hallitsemisesta itsensä hallitsemiseen."
Ongelma ei siis ole ajoneuvon hallinta, vaan omien paineidensa,
kokemattomuutensa ja ympäristön vaarojen hallinta.
Yksi projekteistamme liittyy yhdessä ajamiseen.
Mielestämme nuorten ei pitäisi saada ajaa täysin vapaasti
heti, kun he saavat ajokorttinsa.
Mielestämme ajokortti pitäisi saada asteittain.
Kokeneen ajajan tai vanhemman tulisi olla mukana nuoren kuljettajan
autossa ja näin auttaa häntä saamaan kokemusta turvallisessa ympäristössä.
Tämä on tärkeää. Suuri syy nuorten kuljettajien onnettomuuksiin on
heidän kokemattomuutensa.
Yritämme saada aikaan projektin, jonka puitteissa he voivat
kartuttaa kokemustaan turvallisessa ympäristössä.
Meidän vapaaehtoisemme käyvät tapaamassa nuoria kuljettajia ja
heidän vanhempiaan nuorten saatua ajokorttinsa.
Olemme huomanneet, että tämä tapaaminen on erittäin tärkeä.
Saamme teini-ikäisen ja hänen vanhempansa istumaan samassa
huoneessa ja puhumaan kuljettajaksi tulemisesta ja säännöistä.
Nuoren kuljettajan ei välttämättä tulisi saada käyttöönsä auton
avaimia ilman mitään sääntöjä.
Tämän projektin nimi on "Vihreää valoa elämälle".
Se on ollut hyvin tehokas projekti.
Tämän lisäksi käytämme teknologiaa nuorten kuljettajien kanssa.
Käytämme vihreäksi laatikoksi kutsuttua laitetta, joka laitetaan
nuoren kuljettajan autoon silloin, kun he alkavat ajaa yksin.
Laite tallentaa auton tekemiä rajuja liikkeitä, kuten rajuja
käännöksiä tai nopeaa kaasuttamista, ja tietenkin myös nopeutta.
Laite seuraa agressiivista ja vaarallista ajotyyliä.
Se pystyy erittelemään suuren määrän eri käyttäytymisiä.
Liikennevalot näkyvät vihreinä, keltaisina ja punaisina.
Laite lähettää tiedot serverille tai vanhemmille tai itse kuljettajalle.
Laite laitetaan autoon sen jälkeen, kun vanhemmat ovat ostaneet sen.
Laite voi lähettää tietoja eri tavoin, kuten tekstiviestillä,
sähköpostilla tai internet- sivustolla.
Nyt esittelemme serverin, joka liittyy vihreään laatikkoon.
Tästä näkyy tavoite, eli vain 15 tilannetta 10 ajotuntia kohti.
Keltainen väri symboloi yli 20 tilannetta.
Tämä on tulosten keskiarvo.
Tämä on erään kuljettajan viikottainen tulosviiva.
Tästä näkyy, että kuljettajan tulosviiva huononi 8.11.2009
20 tapahtuman viivan alapuolelle ja alkoi mennä keltaiselle alueelle.
Jos tämä ajotyyli jatkuu, hän joutuu punaiselle eli vaaralliselle
alueelle, ja tämä on hänen työnantajansa kannalta vakavaa.
Muihin maihin verrattuna olemme lähellä keskiarvoa, mutta emme ole
tyytyväisiä tähän tulokseen.
Jos verrataan kuolonuhrien määrää väestöön, tilanteemme on aika hyvä.
Tässä tilanteessa kuitenkin katsomme lasin tyhjänä olevaa
puolikasta.
Tiedämme, että joissain maissa on vähemmän kuolonuhreja, kuin meillä.
Nämä maat ovat Ruotsi, Britannia ja Hollanti.
Mielestämme meidän pitäisi olla samalla tasolla.
Satuin kerran viettämään viikon Suomessa.
Minun piti ajaa noin 200 kilometriä päivässä erityyppisillä teillä.
En ajanut ylinopeutta. Ajoin tarkkaan rajoitusten mukaisesti.
Jos ajaa tällä tavalla Israelissa, joutuu monien autojen ohitettavaksi.
Ihmettelin, kuinka yhden viikon aikana minua ei ohitettu kertaakaan.
Haluaisin tietää, miten tämä on mahdollista.
En muuten nähnyt paljon poliiseja tai muuta.
Koin, että tämä on osa suomalaista kulttuuria. Haluaisimme tietää,
miten tämä tehdään. Suomalaiset eivät onnistuneet tässä päivässä,
eikä ehkä edes kymmenessä vuodessa. Se liittyy jollain tavalla kulttuuriin.
Uskon, että kun tämän kerran sisäistää,
voi saada aikaan suuria muutoksia Israelin tieturvallisuudessa
ja koko kulttuurissa.
Tämä on meidän toiveemme. Meillä on tarpeeksi taitoja saada elantomme
muillakin tavoin. Näemme työmme enemmän kutsumuksena, kuin työnä.
Olisin onnellinen, jos Or Yarok -yhdistyksellä ei olisi syytä
olla olemassa. Valitettavasti meillä on vielä paljon työtä.
Olisi tosin hienoa, jos joutuisimme etsimään uusia työpaikkoja.
Tämä työ on turhauttavaa. Ensinnäkin tänä vuonna kuolonuhrien määrä on
laskenut noin sadalla viime vuoteen verrattuna.
Emme voi tietää, kenet olemme pelastaneet.
Kyse ei olekaan meistä, vaan kaikista muistakin tekijöistä.
Tärkeintä on, että kuolleita on sata vähemmän.
Toisaalta noin 350 ihmistä on tänä vuonna kuollut. Jokainen heistä
on ihminen, jolla on perhe, vanhemmat ja lapsia.
Turhaudun siitä, etten voinut pelastaa heitä.
Tästä työstä ei siis saa täydellistä tyydytystä, vaikka saisikin aikaan
hyviä tuloksia. Niin kauan, kun puhutaan sadoista kuolleista,
emme ole tyytyväisiä.
"Näky nolla" on tavoite, jonka Israel jakaa muiden johtovaltioiden
kanssa. Jumalan avulla pääsemme tähän tavoitteeseen pian.
Suomennos: Hanna Tischer