o
Noin 20 vuotta sitten, 6.7.1989, kun terroristi iski bussiin numero 405
Jerusalemin ja Tel Avivin välisellä tiellä,
17 ihmistä kuoli.
Menin paikalle Jerusalemista pienen ryhmän kanssa ja autoimme, mutta
myös sotkimme asioita, koska emme tienneet mitään pelastustoimista.
Palasimme kotiin järkytyksen vallassa. Kyseessä oli ensimmäinen
itsemurhaisku Israelissa.
90-luvun alussa kuljin saman ryhmän kanssa auttamassa terrori-iskuissa.
Päätimme, ettei terrorin uhrien ja muiden luonnottomasti kuolleiden
välillä ole eroa, ja perustimme järjestön auttamaan molempia.
Tiedämme tänään, että on kyse enemmän elävien, kuin kuolleiden
arvollisuudesta. Omaiset eivät saa rauhaa, ennenkuin he voivat haudata
rakkaansa kunnolla.
Tämä liittyy ihmisen alitajuntaan.
Perhe ei saa rauhaa, ennenkuin voi haudata rakkaansa.
Nykyään hoidamme myös elävien kunnian suojelemista,
ei vain kuolleiden.
Joskus toimintamme saa absurdeja piirteitä. Samalla kun hoidamme
uhrien ruumiita, joudumme hoitamaan myös murhaajan ruumiin.
Toorassa puhutaan hautaamisesta ensimmäisen kerran tapauksessa,
jossa joku sai kuolemanrangaistuksen ja hänet hirtettiin.
Kaikista ihmisistä voidaan sanoa, että heidät on tehty Jumalan kuvaksi.
On siis epäkunnioittavaa Jumalaa kohtaan, jos Hänen kuvakseen luotu
ihminen jää puuhun riippumaan.
Ihmiset on luotu Jumalan kuvaksi, eikä juutalaisia tai uskonnollisia
ole tässä kohti erotettu ei-juutalaisista tai maallisista.
Kaikki ihmiset, murhaaja mukaan lukien, ansaitsevat hautaamisen.
Zaka ei siis ole uskonnollinen, vaan humanitäärinen järjestö.
Mutta yleensä uskonnolliset ihmiset ovat niitä, jotka pystyvät tekemään
tätä työtä. Monta kertaa on käynyt niin, että ryhmä vapaaehtoisia on
mennyt asuntoon, jossa on ruumis, ja se on vaikeaa.
Olen 40-vuotias, naimisissa oleva 3 tyttären isä.
Johdan Zaka-järjestön operaatioita.
Olen vastuussa kaikesta, mitä tehdään ulkona.
Kaikki pelastustoimet ja operaatiot kulkevat kauttani.
Zaka käsittelee kaikenlaisia epäluonnollisia kuolemantapauksia.
Näitä tapauksia on noin 35 viikossa. Tapauksiksi luetellaan kolarit,
itsemurhat, ruumiit, jotka ovat mädäntymispisteessä, ja
päivittäiset hengenpelastusoperaatiot.
Saavumme onnettomuuspaikalle Israelin poliisin alaisuudessa.
Osastomme on osa Israelin poliisia.
Osallistumme koko ajan yhteisharjoituksiin.
Eilen järjestettiin Haifassa suuri pelastusharjoitus,
jossa 500 ihmistä loukkaantui, ja kymmeniä kuoli.
Harjoittelimme yhteistyötä armeijan ja poliisin henkilöstön kanssa.
Olemme osa Israelin turvallisuusjoukkoja.
Tulin vapaaehtoiseksi Zakaan yli 10 vuotta sitten kun olin nuori.
Kävin Jeshiva-koulua Bat Yamissa. Erään kerran kävellessäni kadulla
satuin kävelemään vakavan onnettomuuspaikan ohi.
Tämä oli ensimmäinen vakava tilanne, johon jouduin, enkä osannut
silloin antaa ensiapua. Odotimme ambulanssia ja näin, miten uhri
vain vuosi kuiviin.
Ymmärsin, että jos olisin tiennyt edes kuinka pysäyttää veren
vuotamisen, olisin voinut pelastaa sen henkilön hengen.
Kuinka tulin Zakaan. Satuin murhapaikalle, enkä voi unohtaa
sitä tilannetta.
Joku oli ampunut äitiään ja isäänsä. Olin siinä lähistöllä ja näin,
kuinka Zakalla ei ollut tarpeeksi vapaaehtoisia siivoamaan verta.
Päätin tehdä jotain tällä alalla.
Olen 22-vuotias. Tulin Zaka-järjestöön vahingossa.
Aloitin vapaaehtoistyön Punainen Daavidintähti -ambulanssipalvelussa.
Huomasin, että autoilu on hankalaa Jerusalemissa ja muissa
kaupungeissa, joten otin yhteyttä Zakaan, jolla oli moottoripyöriä.
Olen ollut mukana Zakassa melkein 4 vuotta. Sain moottoripyörän,
jota käytän päivittäin. Joka toinen työtapaaminen keskeytyy siihen,
että tulee hälytys. Ihmiset ovat ymmärtäväisiä.
Olen ollut tähän asti mukana tuhansilla onnettomuuspaikoilla,
pommiräjähdyspaikoilla, auto-onnettomuuspaikoilla.
Osassa onnettomuuksista jouduin toimimaan yksin, kunnes apua tuli.
Viime sapattina onnistuin elvyttämään 70-vuotiaan naisen.
16-vuotiaana päätin ryhtyä vapaaehtoiseksi Punainen
Daavidintähti -ambulanssipalveluun. Näin Zakan vapaaehtoisia töissä.
Näin pommi-iskuja ja kuolleita, ja halusin aina olla auttamassa.
Sitten perustettiin moottoripyörien osaston, ja olin alusta lähtien mukana.
Olen tehnyt töitä monelle työnantajalle.
Yleensä ollaan ymmärretty, että on kyse hengenpelastamisesta.
Sitä on osattu arvostaa, ja olen voinut lähteä töistä ja tulla
takaisin. Nykyään teen enemmän yritysluontoisia töitä, joten voin
sallia itselleni tämän. Jumala maksaa minulle palkan.
Olen ollut tässä mukana jo 9 vuotta. Joskus naapuritkin tulevat
koputtamaan, kun lapsi on saanut haavan tai kopauttanut päänsä.
Olen tähän mennessä hoitanut jo yli 8000 tapausta ja 2500 ruumista.
Moottoripyöräosaston tarkoitus on saapua nopeasti onnettomuuspaikalle
antamaan ensiapua, mitä jatketaan sairaalassa.
Jos tapauksesta tulee traaginen, meidän tehtävämme on kerätä veri ja
ruumiinosat ja toimittaa ne hautaamista varten.
Tämän jälkeen siivoamme onnettomuuspaikan.
On hyvä, etteivät omaiset joudu näkemään kaikkein pahimpaa.
Onnettomuuspaikalle saapuessa tärkeää on raportoida tilanteesta.
Parkkeeraan moottoripyörän näkyvälle paikalle, josta se voidaan nähdä.
Laitan päälle hätävalot.
Onnettomuuspaikalla täytyy selvittää onko kyseessä tavallinen tapaus,
vai rikollisuuteen liittyvä.
Tilanteesta raportoidaan keskukseen. Sitten aloitetaan ensiapu.
Jos on useita loukkaantuneita, pyydetään lisävoimia.
Joskus joudutaan myös peruuttamaan lisävoimien tulo, jos ei ole
tarvetta, jotta vapaaehtoiset voivat jatkaa normaalia elämäänsä.
Israelilaiset ovat tottuneet reagoimaan ambulanssien näkemiseen
hysteerisesti, koska ne muistuttavat terrori-iskuista.
Israelissa on myös paljon rikollisuutta.
On parempi, mitä vähemmän tuotamme ääntä.
Kuoleman kohtaaminen on kaikenikäisille rankka kokemus.
Jokainen tarina on erilainen ja vaikea.
Jokaisen lapsen takana on perhe.
Olin tsunami-alueella. Näin siellä kymmeniä tuhansia ruumiita.
Israelista lähetettiin ryhmä vapaa- ehtoisia, joissa oli 6 Zakan
vapaaehtoista ja muita Mazap- järjestöstä.
Kuolleita oli 300 000. 8 israelilaista oli kateissa,
ja toimme heidät kaikki kotiin.
Uskon, että saimme johdatusta ylhäältä.
Näimme siellä kauheita asioita. Satoja tuhansia kuolleita, jotka
olivat kuolleet sekunneissa.
Ei ole epäilystäkään siitä, että esimerkiksi lasten kuolemat, joita
joudumme kohtaamaan, tai Rishon Letzionin tapaus, jossa joutui
näkemään murhattuja perheenjäseniä kolmesta sukupolvesta,
Zakan vapaaehtoisille nämä tilanteet ovat hyvin vaikeita kohdata.
Saamme koulutusta ja hoitoa näissä asioissa, ja jatkamme työtä.
Olin kerran ajamassa Ben Gurionin risteyksen kohdalla, kun minut
ohitti nopeasti ajava auto. Auto ajoi noin 200 kilometriä tunnissa.
Auto alkoi heittelehtiä ja joutui liikenteenjakajan päälle.
Kaikki tapahtui silmieni edessä.
Auto törmäsi pylvääseen, repesi kahtia ja neljä ihmistä kuoli.
Yleensä, kun menen onnettomuus- paikalle, minulle on jo kerrottu
mitä tulen kohtaamaan. Tässä tapauksessa näin itse onnettomuuden
ja soitin ambulanssin ja kerroin, että menen tarkastamaan tilanteen.
Aloin yrittää elvyttää uhreja ja sen jälkeen yrittää hoitaa kaikkia
ruumiita niiden arvokkuus säilyttäen.
Kyseessä oli neljä nuorta, jotka olivat palaamasta yöviihteeltä.
Auton kuljettaja oli ilmeisesti humaltunut.
He kuolivat hyvin nopeasti, kun auto repesi kahtia.
Onnettomuus oli minulle erityisen vaikea koska näin sen tapahtuvan.
Jos olisin saapunut paikalle vasta onnettomuuden tapahduttua,
nyt jouduin näkemään kaiken ja palaamaan kotiin samana iltana.
Vaimoni kertoo minulle, että öisin joskus vieläkin
puhun tästä unissani.
Tämä on ongelmani, tämä on vaikeaa, mutta täytyy jatkaa.
Kuulin uutisista, että oli kyse panttivangeiksi joutuneista
ja kuolleista juutalaisista.
Aloin heti miettiä, miten voimme auttaa.
Siinä vaiheessa oli vielä eläviä panttivankeja,
jotka oltaisiin voitu pelastaa.
Tällaisissa tilanteessa ajattelee robottimaisesti, mitä tehdään.
Tarvitaan yksityislentokone, jolla päästään Turkkiin, ja sieltä
tarvitaan jatkolento, lisäksi tarvittiin lupia, joiden saamisessa
saimme apua Chabad-järjestöltä, joka oli ollut iskun kohteena.
Olimme ainoa sinne lähetetty ryhmä. Sinne päästyämme
tilanne oli todella epäselvä, puhuttiin 50 terroristista, eikä
tiedetty, kuka ampuu ketä.
Turvallisuusjoukot pelkäsivät, että vapaaehtoisetkin voivat juutalaisina
joutua kohteiksi, ja heitä pyydettiin pitämään identiteettinsä piilossa.
Seisoimme noin 230 metriä tapahtuma- paikalta ja näytti siltä, kuin
olisimme olleet elokuvassa. Helikopterit saapuivat ja
kommandojoukot menivät sisälle rakennukseen.
Adrenaliini alkoi virrata ja halusimme jo mennä auttamaan.
Mietimme koko ajan, kuinka voisimme pelastaa ne ihmiset.
Menimme sisään Chabad-taloon, jossa oli pimeää.
Aloimme nähdä, mitä oli tapahtunut. Näimme myös käsikranaatteja,
jotka eivät olleet räjähtäneet. Olisimme saattaneet kuolla hetkenä
minä hyvänsä. Tarkastimme rakennuksen ja peräännyimme.
Kaikki uhrit olivat kuolleet, ja heidät vietiin ulos.
Menimme ruumishuoneen kylmiöihin, joihin ruumiit oli viety.
Näin monenlaisia ruumiita, uhrit oli köytetty.
Terroristit olivat repineet seinistä joitain kaapeleita, ja käyttäneet
niitä köysinä. Mielessä pyöri koko ajan, miten he tekivät kaiken tämän.
Myös mittasuhteet olivat suuret: ruumiita oli 200, ja jokaisella oli
erilaisia vammoja.
Näitä asioita on vaikea käsitellä.
Maanantaina saimme luvan mennä keräämään kaikki loput, mitä
tarvittiin hautaamista varten.
Meille annettiin aikaa neljään asti tehdä työtämme.
Olimme paineessa, koska ympärillä seisoi paljon sotilaita ja
uteliaita intialaisia. Rakennus oli myös hajoamispisteessä ja
meidän piti varoa, etteivät seinät kaadu.
Näin, että vapaaehtoiseni ovat loppuun kuluneita.
En saanut heitä toimimaan. He olivat olleet jo monta päivää
melkein ilman ruokaa ja unta, ja kovan henkisen paineen alaisina.
Vein heidät huoneeseen, jossa rabbi oli tapettu. Istuimme laatikoiden
päällä ympyrässä, ja avasin toorarullan, jonka läpi luoti oli
mennyt. Aloimme laulaa tunteikkaita lauluja, ja kaikki alkoivat itkeä.
Lauloimme noin puoli tuntia. Jos joku olisi nähnyt meidät, ei olisi
voinut ymmärtää, mitä on tapahtunut. Ihmiset istuivat verisessä paikassa,
vain istuivat, lauloivat ja itkivät.
Näin he saivat lisää henkisiä voimia ja saimme työn päätökseen.
Yksi siellä kuolleista oli sattumalta henkilökohtainen tuttuni.
Hän opiskeli kanssani Jeshiva- koulussa ja hän kuoli siinä iskussa.
Käärin hänet muovipussiin. Vasta, kun pääsin takaisin Israeliin aloin
käydä näkemiäni asioita läpi.
Tämä Intian terrori-isku on jäänyt vahvasti mieleeni.
Henkilö, joka pyrkii Zakaan vapaaehtoiseksi, lähetetään
hautausmaalle katsomaan normaaleja hautajaisjärjestelyjä ja sitä,
miten kuolleita kohdellaan ja miten heitä valmistellaan hautaamista varten.
Jos näemme, että henkilö pystyy kohtaamaan näitä asioita,
laitamme hänet kursseille, joita me ja poliisi järjestämme,
ja he näkevät siellä, miten vaikeaa työ on.
Vapaaehtoinen tarvitsee voimaa ja kärsivällisyyttä, ja pystyy
todistamaan vaikeita tilanteita.
Meille on tullut vapaaehtoisia, jotka ovat pian lähteneet pois.
Tehtävät ovat vaikeita, joudutaan käsittelemään loukkaantuneita,
ja ihmisten ruumiita, ja olemaan paikoissa, joissa saattaa olla
terroristeja, esimerkiksi terrori- iskujen tapahtumapaikoilla.
Jotkut vapaaehtoiset ovat menneet sekaisin oltuaan mukana näissä
tilanteissa. Se on vaikeaa. Vahvaluontoiset pärjäävät.
Kukaan ei joudu olemaan täällä väkisin.
Onnettomuustilanteisiinkin lähdetään auttamaan omien kykyjen mukaan.
Yleensä uudet vapaaehtoiset pääsevät auttamaan kokeneita vapaaehtoisia
näissä tilanteissa, kunnes tottuvat tilanteisiin.
Kun saavun onnettomuuspaikalle, alan työskennellä ilman ajattelua.
Vasta jälkeenpäin pystyy ajattelemaan.
Työn päätyttyä täytyy tuulettaa ja viettää aikaa ystävien seurassa.
Jos jää yksin, ajatukset alkavat pyöriä onnettomuudessa.
Zakassa on myös vertaistukiryhmä, johon kuuluu myös psykologi.
Jos näemme, että vapaaehtoisilla on ongelmakohtia, yritämme vähentää
hänen työtaakkaansa, ja lähetämme operaatioihin kokeneempia
henkilöitä.
Alussa minäkään en käynyt jokaisella itsemurhapaikalla, vaan autoin
yksinkertaisemmissa onnettomuuksissa.
Minulla oli vähän pelastuskokemusta ambulanssityöstä.
Silti näihin asioihin ei totu ikinä.
Sydän joutuu muuntumaan jonkinlaiseksi kivisydämeksi.
Erään brittiyliopiston tekemän tutkimuksen mukaan 13 prosenttia
israelilaisista kärsii posttraumaattisesta oireyhtymästä.
Zakan vapaaehtoisista tästä kärsii vain 3 prosenttia.
Minä pelkään sitä, että vapaaehtoinen saa pysyviä vammoja.
Muistan, kun alkutaipaleella päätimme ottaa vapaaehtoisiksi vain
naimisissa olevia henkilöitä, koska oletimme heidän olevan kypsempiä.
Vaimot alkoivat soittaa meille ja sanoa,
etteivät he anna miestensä jatkaa tätä työtä.
Otimme tiimiin psykologin. Aluksi kukaan ei ottanut häneen yhteyttä.
Kävi ilmi, ettei kukaan halunnut näyttää heikolta.
Silloin aloimme järjestää ryhmä- kokouksia, joihin osallistui
20 henkilöä kerralla. Se auttoi.
Nyt meillä on lista toimenpiteistä, joilla suojelemme vapaaehtoisiamme.
On kirjoitettu, että Siionista lähtee laki.
Meillä on tietty moraali. Hoidamme kaikkia, välittämättä heidän
rodustaan, sukupuolestaan tai uskonnostaan.
Meidän täytyy alkaa kunnioittaa toinen toistamme.
Tämän moraalisen voiman avulla avautuu uusia ovia eri puolilla
maailmaa, esimerkiksi silloin kun suurlähetystöt ovat pyytäneet meitä
apuun.
Esimerkiksi Saksan presidentti, joka tuli käymään Israelissa, halusi
tavata meitä. Hän sanoi, että haluaisi itsekin vapaaehtoiseksi.
Pidimme hänen kanssaan seremonian, ja annoimme hänelle todistuksen.
Olen jo muutaman kerran käyttänyt hänen osastoaan.
Kävimme 9-11 tapahtuman muisto- tilaisuudessa. Tilaisuuteen
kutsuttiin kaksi järjestöä: New Yorkin palomiehet ja Zaka.
Oli erikoinen näky, kun istuimme siellä lavalla, New Yorkin
poliisipäällikkö, New Yorkin palopäällikkö ja minä.
Otin mukaan Zakan beduiiniosaston komentajan, sheikin.
Mukana oli myös ei-uskonnollinen vapaaehtoinen, eräs sukeltaja,
druusivapaaehtoinen, ja kirkaasi- vapaaehtoinen.
Tilanne oli epätodellinen, mutta tässä tilanteessa me elämme.
Kuljeksin beduiinisheikin kanssa, ja kumpikin omissa vaatteissaan.
Olimme koko ajan yhdessä, ja ihmiset kysyivät, olimmeko näyttelijöitä.
Kuka tahansa voi mennä Zakan nettisivulle ja pyrkiä
vapaaehtoiseksi. Otamme selvää, millä alalla hän on, ja yhdistämme
hänet sopivaan avustustehtävään.
Meille tulee paljon eri alojen ammattilaisia. Voi olla, että
huomenna tarvitsemme lääkäriä tai insinööriä.
Kaikkien ei tarvitse olla mukana kaikista vaikeimmissa tilanteissa.
On muitakin töitä. Samoin kuin on Punainen risti, joka on
ei-juutalainen järjestö, halusimme, että olisi juutalainen järjestö,
joka auttaa kaikkia, uskontoon, rotuun ja sukupuoleen katsomatta.
Haluamme näyttää, että autamme kaikkia.
Suomennos: Hanna Tischer