lisrael räägib
lisraelis on mitmeid vabatahtlike abiorganisatsioone.
Üks neist on Zaka ühing, mis on ainulaadne terves maailmas.
See tegeleb katastroofide ja vägi- valdsete surmajuhtumite ohvritega.
Yehuda Meshi Zahav on Zaka asutaja ja ka esimees.
Ligi 20 aastat tagasi, kui terrorist ründas 6. juulil 1989. aastal
Jeruusalemma ja Tel Avivi vahelisel teel bussi nr 405,
sai surma 17 inimest.
Läksime Jeruusalemmast väikese rühmaga aitama,
kuid põhjustasime ka segadust, kuna ei teadnud päästetöödest midagi.
Tagasi koju jõudes olime shokis.
See oli esimene enesetapurünnak lisraelis.
1990-ndate alguses käisime sama rühmaga
terrorirünnakute järel aitamas.
Otsustasime, et terroriohvritel ja teistel ebaloomulikul viisil hukkunutel
ei ole vahet ja asutasime ühingu mõlemate aitamiseks.
Alguses oli Zaka ühingu liikmete ülesandeks hukkunutega tegelemine
ehk kehaosade kokku kogumine ja matmine.
Küsimus on peamiselt siiski elavate, mitte surnute väärikuses.
Omaksed ei saa rahu enne,
kui on saanud oma lähedased matta.
See on seotud inimese alateadvusega.
Pere ei saa rahu enne, kui lähedased on maetud.
Täna tegeleme ka elavate au kaitsmisega, mitte ainult surnute.
Vahel võtab meie tegevus absurdseid mõõtmeid.
Peame tegelema korraga nii ohvri kui mõrvari surnukehaga.
Toora räägib esimest korda matmisest juhtumi puhul,
kus kellegi karistuseks oli surm ja ta poodi üles.
Kõik inimesed on tehtud Jumala näo järele.
See on Jumala suhtes lugupidamatu,
kui keegi Tema näo järele loodu jäetakse puu otsa rippuma.
Inimesed on loodud Jumala näo järele ja nende vahel ei tehta vahet,
kas nad on juudid ja usklikud või mittejuudid ja uskmatud.
Kõik inimesed, kaasa arvatud mõrvar, väärivad matmist.
Zaka ei ole religioosne, vaid humanitaarne ühing.
Kuid harilikult suudavad seda tööd teha just religioossed inimesed.
Mitmel korral on rühm vabatahtlikke sisenenud korterisse, kus on surnu
ja see on neile psühholoogiliselt väga raske.
Zaka ühing on kasvanud
ja tegeleb nüüd ka päästeoperatsioonidega.
Selleks moodustati mootorrattaüksus, mis jõuab kiiresti sündmuskohale.
Üksuses on hetkel 60 mootorratturit kogu lisraelist.
Olen 40-aastane, abielus ja mul on kolm tütart.
Olen mootorrattaoperatsioonide juht.
Vastutan kõige väljas toimuva eest.
Kõik päästetööd ja -operatsioonid käivad minu kaudu.
Zaka tegeleb kõigi ebaloomulike surmajuhtumitega.
Nädalas on umbes 35 juhtumit, mille hulka kuuluvad autoõnnetused,
enesetapud, mädanema hakanud surnukehad
ja igapäevased elupäästmisoperatsioonid.
Saabume õnnetuskohale lisraeli Politsei alluvuses.
Meie osakond on lisraeli Politsei osa.
Osaleme pidevalt ühisõppustel.
Eile toimus Haifas suur päästeõppus,
kus 500 inimest said vigastada ja kümned hukkusid.
Harjutasime koostööd armee ja politsei töötajatega.
Kuulume lisraeli julgeolekuvägede hulka.
Zakas tegutseb 1500 operatsioonivalmis
ja 3000 reservis olevat vabatahtlikku.
Tulin Zakasse vabatahtlikuks noorelt, üle kümne aasta tagasi.
Käisin Bat Yami yeshiva-koolis.
Kord nägin tänaval tõsise õnnetuse tagajärgi.
See oli mu esimene õnnetusjuhtum ja ma ei osanud anda esmaabi.
Ootasime kiirabiautot ja nägin, kuidas ohver verest tühjaks jooksis.
Teadsin, et kui oleksin osanud peatada verejooksu,
oleksin võinud päästa selle inimese elu.
Kuidas ma Zakasse jõudsin?
Sattusin mõrvapaigale ega suutnud seda unustada.
Keegi oli tulistanud oma ema ja isa. Olin läheduses ja nägin,
et Zakal ei olnud piisavalt vabatahtlikke vere koristamiseks.
Otsustasin midagi selles valdkonnas ette võtta.
Olen 22-aastane. Sattusin Zakasse kogemata.
Alustasin vabatahtlikuna Magen David Adom'i kiirabiteenistuses.
Märkasin, et Jeruusalemmas ja teistes linnades on raske liigelda
ning võtsin ühendust Zaka'ga, kus oli mootorrattaid.
Olen olnud Zakas peaaegu neli aastat.
Sain oma käsutusse mootorratta, mida kasutan iga päev.
Väga tihti katkevad väljakutse tõttu minu teised töökohtumised.
Õnneks suhtuvad inimesed mõistvalt.
Olen viibinud tuhandete õnnetuspaikade,
pommiplahvatuskohtade ja autoõnnetuste juures.
Osades õnnetuspaikades pidin abi saabumiseni üksi tegutsema.
Eelmise sabati ajal õnnestus mul elustada 70-aastane naine.
16-aastasena otsutasin hakata vabatahtlikuks
Punase Taaveti Risti kiirabis.
Nägin ka Zaka vabatahtlike tööd.
Nägin pommirünnakuid ja surnuid ning tahtsin alati aidata.
Kui asutati mootorrattaosakond, liitusin kohe sellega.
Olen töötanud mitme tööandaja juures.
Tavaliselt saadakse aru, et tegemist on elude päästmisega.
Seda hinnatakse ja mul on lubatud töölt lahkuda ja tagasi tulla.
Praegu teen rohkem ettevõttelaadset tööd
ja saan seda endale lubada. Jumal maksab mulle palka.
Olen seda tööd teinud juba üheksa aastat.
Vahel kutsuvad naabridki appi, kui laps on viga saanud
või pea ära löönud.
Olen siiani tegelenud 8000 juhtumi ja 2500 surnukehaga.
Mootorrattaüksuse eesmärk on jõuda kiiresti sündmuskohale
ja osutada esmaabi, mida jätkatakse hiljem haiglas.
Kui juhtum lõpeb traagiliselt, peame vere ja kehaosad kokku koguma
ja need matmiseks edasi toimetama.
Seejärel koristame õnnetuskoha.
On hea, kui lähedased ei pea nägema kõige hullemat.
Zaka arhiivimaterjal õppustelt.
Õnnetuskohale saabudes on oluline olukorrast raporteerida.
Pargin mootorratta nähtavasse kohta, kust see on selgesti näha.
Panen avariituled põlema.
Õnnetuskohal peab selgitama, kas tegemist on tavalise juhtumi
või kuriteoga.
Teavitan olukorrast keskusele ja alustan seejärel esmaabi andmist.
Kui on palju vigastatuid, kutsume kohale abijõud.
Vahel selgub, et abijõude pole vaja ja kutse tühistatakse,
et nad saaksid jätkata oma tavapärast elu.
lisraellased on harjunud kiirabi nähes hüsteeriliselt reageerima,
kuna need meenutavad terrorirünnakuid.
lisraelis on ka palju kuritegevust.
Mida vaiksemad me oleme, seda parem.
Zaka arhiivimaterjal õppustelt.
Zaka töötajad satuvad silmitsi äärmiselt raskete olukordadega
inimliku taluvusvõime piiridel.
Surmaga silmitsi sattumine on raske igas vanuses inimestele.
Iga juhtum on erinev ja raske.
Igal lapsel on pere.
Viibisin tsunami järel õnnetuspaigal ja nägin tuhandeid surnukehi.
lisraelist saadeti kohale rühm vabatahtlikke,
kuhu kuulus kuus Zaka inimest ja teisigi Mazap ühingust.
Seal oli 300 000 surnukeha.
Leidsime kaheksa kadunuks jäänud iisraellast ja tõime nad koju.
Usun, et saime Taevast juhatust.
Nägime seal kohutavaid asju.
Sadu tuhandeid surnuid, kes olid hukkunud mõne sekundiga.
Kahtlemata on laste surmad, või Rishon Letzioni juhtum,
kus mõrvatud pereliikmed esindasid kolme generatsiooni,
Zaka vabatahtlikele väga rasked.
Saame vastavat koolitust ja hingeabi ning jätkame tööd.
Sõitsin kord Ben Gurioni rismikul, kui minust möödus kihutav auto,
mis sõitis umbes 200 km tunnis.
Auto hakkas vibama ja sattus sõidu- suundade vahelisele eraldusribale.
Kõik toimus minu silme all.
Auto põrkas vastu posti, rebenes pooleks ja neli inimest sai surma.
Tavaliselt on mulle enne õnnetus- paigale jõudmist juba räägitud,
mis mind seal ees ootab.
Seekord nägin õnnetust ise pealt, kutsusin kiirabi
ja läksin olukorda kontrollima.
Üritasin ohvreid elustada ja seejärel kõigi surnukehadega tegeleda,
et säilitada nende väärikus.
Need olid neli öiselt peolt naasvat noort.
Autojuht oli ilmselt purjus.
Nad hukkusid väga ruttu, kui auto pooleks rebenes.
Õnnetus oli minu jaoks väga raske, kuna nägin seda ise pealt.
Oleks olnud parem jõuda õnnetus- paigale pärast selle juhtumist,
nüüd aga nägin ise kõike pealt ja pidin õhtul koju minema.
Mu naine on öelnud, et räägin veel siiani sellest öösiti unes.
See on minu probleem, see on raske, aga tuleb edasi minna.
2008. aasta novembris ründasid al-Qaeda terroristid
Mumbais, Indias, üheaegselt kümmet erinevat objekti.
Rünnakus hukkus 173 inimest.
Üks objekte oli juutide "Chabad" töökontor,
mille kuus töötajat võeti pantvangi ja hiljem tapeti.
Kuulsin uudistest, et tegemist on pantvangidena
surnud juutidega.
Hakkasin kohe mõtlema, kuidas saaksime aidata.
Sel hetkel olid osad pantvangid alles elus
ja neid oleks saanud päästa.
Sellistes olukordades hakkad robotlikult mõtlema, mida teha.
Vajasime eralennukit, et jõuda Türki ja sealt edasi lendamiseks järgmist.
Vajasime ka lube, mida aitas hankida rünnaku ohvriks sattunud "Chabad".
Olime ainuke sinna saadetud rühm. Kohale jõudes oli olukord segane.
Räägiti 50 terroristist ega teatud, kes keda tulistab.
Julgeolekujõud kartsid, et võidakse rünnata ka juudi vabatahtlikke
ja neil paluti varjata oma identiteeti.
Seisime sündmuskohast umbes 230 meetri kaugusel
ja tundus nagu oleksime olnud filmis.
Saabusid helikopterid ja eriüksuslased sisenesid hoonesse.
Adrenaliin hakkas voolama ja tahtsime väga appi minna.
Mõtlesime kogu aeg, kuidas saaksime neid inimesi päästa.
Läksime "Chabad'i" hoonesse. Seal oli pime.
Lõpuks nägime, mis oli juhtunud.
Nägime käsigranaate, mis ei olnud veel plahvatanud.
Oleksime võinud mistahes hetkel surma saada.
Kontrollisime hoone üle ja tulime uuesti välja.
Kõik ohvrid olid surnud ja nad viidi välja.
Läksime surnukuuri külmkambritesse, kuhu surnukehad olid viidud.
Nägin erinevaid surnukehi. Ohvrid olid kinni seotud.
Terroristid olid rebinud seinast kaableid ja kasutanud neid köitena.
Mõtlesin pidevalt, kuidas nad seda kõike tegid.
Arvudki olid suured - surnuid oli 200 ja kõigil oli erinevaid haavu.
Selliste asjadega on raske tegeleda.
Esmaspäeval saime loa koguda kokku kõik matmiseks vajalik.
Meile anti oma töö tegemiseks aega kella neljani.
Tundsime survet, kuna meie ümber seisis palju sõdureid
ja uudishimulikke indialasi.
Ka hoone oli varisemisohus ja pidime ette vaatama,
et seinad kokku ei vajuks.
Nägin, et mu vabatahtlikud olid kurnatud ega suutnud enam tööd teha.
Nad olid juba mitu päeva peaaegu söömata ja magamata
ja tugeva vaimse surve all.
Viisin nad ruumi, kus oli tapetud rabi.
Istusime ringi kastide peale ja avasin Toorarulli,
mille oli läbistanud püssikuul.
Hakkasime laulma tundelisi laule ja kõik hakkasid nutma.
Laulsime umbes pool tundi.
Kui keegi oleks meid näinud, ei oleks nad aru saanud, mis oli juhtunud.
Inimesed istusid verises paigas ning laulsid ja nutsid.
Nii said nad hingejõudu juurde ja saime oma töö ära lõpetada.
Üks seal hukkunutest oli juhuslikult minu isiklik tuttav.
Ta õppis koos minuga yeshivas ja hukkus tolles rünnakus.
Mässisin ta suurde kilekotti.
Alles Iisraeli naasmise järel hakkasin nähtu üle järele mõtlema.
See India terrorirünnak on mulle väga tugevalt meelde jäänud.
Vabatahtlikelt nõutakse täiesti erinevat iseloomu,
et nad suudaksid pidevalt taluda raskeid olukordi.
"Zakasse" vabatahtlikuks soovijad saadetakse surnuaeda
vaatama tavalisi matmistoiminguid ja surnute kohtlemist
ning kuidas neid matmiseks ette valmistatakse.
Kui näeme, et inimene suudab seda taluda,
saadame ta meie ja politsei korraldatud kursustele,
kus nad näevad, kui raske see töö on.
Vähehaaval nad harjuvad sellega.
Vabatahtlik vajab jõudu ja kannatlikkust
ning peab taluma raskeid olukordi.
Siia on tulnud vabatahtlikke, kes on peagi lahkunud.
Ülesanded on rasked - peame tegelema haavatute ja surnukehadega
ning viibima paigus, kus võib olla terroriste -
näiteks terrorirünnakute sündmuspaikadel.
Mõned vabatahtlikud on sattunud sellistes olukordades segadusse.
See on väga raske. Tugevaloomulised saavad hakkama.
Keegi ei pea siin sunniviisil olema.
Ka õnnetuspaikadele minnakse appi vastavalt oma võimetele.
Harilikult aitavad uued vabatahtlikud algul neis olukordades kogenumaid,
kuni nad asjaoludega harjuvad.
Õnnetuskohale saabudes hakkan pikalt mõtlemata tööle.
Alles hiljem on aega mõelda.
Pärast tööd peab meelt lahutama ja sõpradega aega veetma.
Üksi olles hakkaksid mõtted õnnetuse ümber pöörlema.
"Zakas" on ka tugirühm, kuhu kuulub ka psühholoog.
Kui näeme, et vabatahtlikel on millegagi probleeme,
püüame vähendada nende koormust ja saadame operatsioonidele kogenumaid.
Alguses ei käinud minagi igal enesetapukohal,
vaid aitasin lihtsamate õnnetuste juures.
Mul oli kiirabitöös veidi kogemust.
Ometi ei harju nende asjadega mitte kunagi.
Süda muutub mingisuguseks kivitükiks.
Ühe Inglise ülikooli uurimuse järgi kannatab 13% iisraellastest
posttraumaatilise sündroomi all.
"Zaka" vabatahtlikest kannatab selle all vaid 3%.
Kardan, et vabatahtlik võib saada püsiva trauma.
Mäletan, et otsustasime algul võtta vabatahtlikeks vaid abielus mehi,
kuna pidasime neid küpsemateks.
Naised aga hakkasid meile helistama, et ei luba oma mehi enam tööle.
Võtsime tiimi psühholoogi. Alguses ei rääkinud temaga keegi.
Ilmnes, et keegi ei tahtnud end nõrgana näidata.
Seejärel hakkasime korraldama rühmakoosolekuid,
kus osales korraga 20 inimest. See aitas.
Nüüd on meil rida meetmeid, millega kaitseme oma vabatahtlikke.
"Zaka" ühing tegutseb tänapäeval kogu maailmas
ja selle vastu tuntakse rahvusvahelist huvi.
Pühakiri ütleb, et seadus lähtub Siionist.
Meil on teatud moraal.
Hoolitseme kõikide eest, vaatamata nende rassile, soole või usule.
Peame hakkama üksteist austama.
Selle moraalse jõuga avanevad uued uksed maailma erinevais paigus.
Näiteks on meie poole pöördunud saatkonnad ja konsulaadid.
Meid külastas Iisraelis visiidil viibinud Saksa president,
kes ütles, et tahaks isegi vabatahtlikuks hakata.
Korraldasime koos temaga tseremoonia ja andsime talle tunnistuse.
Oleme tema osakonda Saksamaal juba mõnel korral kasutanud.
Käisime 11. septembri sündmuste mälestustseremoonial.
Sinna kutsuti kaks organisatsiooni: New Yorgi tuletõrjujad ja "Zaka".
See oli üsna eriline vaatepilt, kui istusime seal laval -
New Yorgi politseiülem, New Yorgi tuletõrjeülem ja mina.
Võtsin kaasa ka "Zaka" beduiinide osakonna ülema, sheigi.
Kaasas oli ka vabatahtlik mitte- usklike seast, üks sukelduja,
üks druusi ja üks tsherkessi vabatahtlik.
Olukord oli ebareaalne, kuid sellises olukorras me elame.
Käisin ringi koos beduiinisheigiga, kumbki oma rõivastes.
Olime pidevalt koos ja inimesed küsisid, kas oleme näitlejad.
Zaka püüab oma tegevust laiendada ja kutsub osalema vabatahtlikke
kogu maailmast.
Igaüks võib minna "Zaka" kodulehele ja registreeruda vabatahtlikuks
Uurime välja, mis ala inimesega on tegemist
ja lülitame ta sobivatesse abiülesannetesse.
Meile tuleb paljude erinevate valdkondade spetsialiste.
Võib juhtuda, et vajame homme arsti või inseneri.
Kõik ei pea osalema kõige raskemais olukordadeis. On ka muid töid.
Nii nagu on olemas mitte-juudi organisatsioon Punane Rist,
tahtsime, et oleks ka juudi organisatsioon,
mis aitab kõiki, olenemata usust, rassist ja soost.
Tahame näidata, et aitame kõiki.
Toimetaja: Netanel Bar David
Rezhissöör: Katri Huusari
Eestikeelne tõlge: Monika Jaaguri