o
Abu Goshin asukasluku on n. 8000.
He kuuluvat isoon Abu Goshin perheeseen
ja ovat ikään kuin sukua toisilleen.
Täällä kaikki tuntevat toisensa.
Yritämme tulla toimeen sukulaisten kanssa, jotka asuvat alueella ja
joilla on erilaisia päämääriä ja tavoitteita.
Abu Gosh oli ainoa arabikylä Jeru- salemin alueella 1948 sodan jälkeen.
Israelilaisille se oli itsenäisyys- sota - palestiinalaisille katastrofi.
Me israelin arabit käytämme nimitystä vuoden 1948 sota.
Olemme israelilaisia mutta toisaalta myös palestiinalaisia.
Tarina alkoi 1900-luvun alussa,
jolloin itä-Euroopasta muuttaneet juutalaiset
saapuivat Israeliin ja asettuivat tälle alueelle.
Paikalliset arabit ja juutalaiset alkoivat tehdä yhteistyötä keskenään
eri tasoilla. Siitä alkaen kylän asukkaat eivät ole koskaan tehneet
väkivaltaa juutalaisia vastaan, myös Israelin itsenäistymisen jälkeen.
He halusivat pysyä neutraaleina eivätkä osallistuneet sotaan
kummallakaan puolella.
Näin he selvisivät sodan ja ovat voineet asua
Abu Goshin kylässä tähän päivään asti.
Abu Goshin perustamisesta lähtien tääl- lä ei ikinä ole ollut mitään ongelmia.
Täällä ihmiset kadulla eivät tee eroa juutalaisten ja arabien välillä.
Olemme kaikki samaa kansaa, kaikki ovat naapureita ja
yhteiselo toimii hyvin.
Täällä ravintolassa tarjoilemme hummusta, falafelia ja salaatteja,
mikä on tyypillinen libanonilainen keittiö.
Kaikki ruoka on täällä tuoretta ja tarjoillaan suoraan pöytiin.
Päivän lopussa täällä ei ole mitään jäljellä, mutta valmistamme ruoan
aina tilaushetkellä. Täällä ravinto- lassa kyse ei ole vain ruoasta vaan
hyvästä ilmapiiristä ja palvelusta. Haluamme, että asiakkaat tuntevat
olonsa kotoisaksi ja mukavaksi. Haluamme ihmisten olevan iloisia
ja, että he kokevat, että heitä palvellaan koko sydämestä.
Näin me rakastamme ihmisiä, palvelemme heitä ja
haluamme heidän tuntevan olonsa mukavaksi.
Tällainen suhde Abu Goshin arabien ja alueen juutalaisten ja koko
Israelin kansan välillä on hyvä esimerkki yhteiselosta,
suvaitsevaisudesta ja yhteistyöstä.
Uskomme, että koska asumme yhdessä,
meidän tulisi elää rauhanomaisesti ja kunnioittaen toisiamme.
Ei ole muita keinoja.
Pyrimme kehittämään omaa elämänlaatuamme ja
kouluttaa uutta sukupolvea tulevaisuudelle.
Täällä asuvat arabit ja juutalaiset uskovat rauhaan.
Meidän mallimme ei ole kuitenkaan ainoa tällainen Israelissa.
Monissa paikoissa pohjoisesta ete- lään näemme vastaavia esimerkkejä.
Abu Gosh saa ehkä enemmän huomiota mediassa,
koska se on lähellä Jerusalemia ja turistikohteita.
Ulkomaiset ja israelilaiset turistit mielellään käyvät täällä ravintoloissa,
joiden ruoka on todella maukasta.
Täällä on klassinen musiikkifestivaali kahdesti vuodessa. Paikallisten
kirkkojen kävijät ovat juutalaisia ja heitä isännöivät muslimit.
Tälmä osoittaa, että yhteiselo ja yhteistyö on mahdollista, jos
todella haluamme sitä.
Vanhin tytär on 24-vuotias, naimisissa ja asuu Jerusalemissa.
Toisella tyttärellä ei ole Israelin henkilötodistusta.
Olen asunut täällä 20 vuotta.
Aina kun menen sisäministeriöön he vaativat lisää papereita ja aikaa.
On siis hyvin vaikeaa saada lapselleni todistusta.
Israelilaiset ovat hyviä ihmisiä ja me kaikki haluamme rauhaa.
Se on hyväksi kaikille. En kuitenkaan saa apua opiskellakseni eikä lapsillani
ole varaa mennä yliopistoon.
Lapseni ovat hyvin älykkäitä ja he pitävät ihmisistä,
mutta ilman Israelin henkilökorttia heillä ei ole mahdollisuuksia.
Heidän täytyy siis mennä muualle opiskelemaan,
vaikka he eivät haluaisi.
Mieheni ja minä emme asu yhdessä joten jumalani on ainoa apuni.
Politiikka on korruptoitunutta ja elämme hyvin sähköisessä ilmapiirissä,
jossa on ristiriita palestiinalaisten Israelin valtion välillä.
Me olemme tässä välikädessä. Tuemme molempia puolia.
Toisaalta olemme uskollisia Israelin valtiolle ja
toisaalta taas omalle kansallemme.
Me kuulumme siihen kansaan eikä meitä voi erottaa toisistaan.
Tämä konflikti vaikuttaa siis meidän elämiimme.
Periaatteessa tulemme hyvin toimeen kun ei ole väkivaltaa ja konfliktia.
Mutta sodan syttyessä
meillä on ongelma
koska meillä on ristiriita identiteettimme välillä
israelilaisina ja palestiinalaisina.
Ei ole helppoa kuulua vähemmistöön, jossa konflikti
on juutalaisen enemmistön ja palestiinalaisen kansan välillä.
Vaikka se ei ole helppoa, tulemme silti toimeen.
Uskon, että koulutus on ainoa keino saada parempi elämänlaatu,
kehittyä ja saada ymmärrystä siitä, mitä Israelissa ja maailmalla tapahtuu.
Uskomme koulutuksen tärkeyteen
ja ilman hyvää koulutusta emme voi saavuttaa mitään.
Tämä on näkymme ja unelmamme, johon pyrimme vuosi vuodelta.
Haluamme kouluttaa uutta sukupolvea lastentarhasta korkeakouluihin.
Viime vuosina koulutettujen opiskelijoiden määrä
on noussut erityisesti naisten joukossa.
Myös yliopistoissa opiskelevien määrä on lisääntynyt.
Jotkut opiskelevat ulkomailla kuten Saksassa, Turkissa,
USA:ssa ja Espanjassa. Valmistut- tuaan he palaavat tänne asumaan.
Uskomme koulutuksen olevan elintärkeä
ja siksi haluaisimme, että hallitus ja kunnat
antaisivat siihen enemmän varoja.
Se ei tarkoita, ettei meillä oli esteitä.
Olemme edistyneet, mutta meillä on silti esteitä, joita haluamme ratkaista
sijoitammalla lisää rahaa koultukseen.
Pyhän Benediktuksen sääntöjen mukaisessa luostarielämässä
keskitytää perinteisesti psalmien lukuun.
Monet israelilaiset ovat yllättyneitä, että psalmit kuuluvat
katolisen kirkon viralliseen rukoukseen.
Aloin rukoilla psalmeja säännöllisesti aamulla ja illalla.
Olin hämmästynyt israelilaisten ja katolilaisten välisestä suhteesta.
Meidän uusi luostarimme perustettiin v.1976 ja
pyysin saada tulla Israeliin. Tulin tänne v. 1994.
Olen siis viettänyt puolet luostarielämästäni Ranskassa
ja puolet Israelissa.
Ensimmäisen kerran tämä paikka, Kirjat-Jearim,
mainitaan Raamatussa Joosuan kirjassa,
että tullessaan Israeliin he löysivät mm. tämän paikan.
Tämä tuli myös tunnetuksi Daavidin liitonarkusta, joka seisoi täällä
kukkulalla 20 vuotta ennen kuin Daavid vei sen Jerusalemiin.
Luukkaan evankeliumissa sanotaan, että he saapuivat Emmauksen kylään.
On vaikea sanoa, missä tämä kylä oli. Se on kuitenkin varma, että
Emmauksen tie kulki tämä paikan läpi.
Tietomme mukaan tämä oli se paikka, jossa liitonarkki seisoi n. 20 vuotta.
Filistealaiset ottivat arkin israe- lilaisilta ja veivät omaan kyläänsä.
Siksi heillä oli paljon ongelmia: sairauksia, nälkää ja sotia.
He tajusivat mistä onglemat johtui- vat ja lähettivät arkin takaisin
Kirjat-Jearimiin. Siksi tämä paikka on pyhä sekä juutalaisille että
kristityille. Ilman juutalaista perin- töä me kristityt emme olisi täällä.
Viime tai toissavuonna tänne tuli ryhmä,
jonka mukana oli eräs kätensä menettänyt mies.
Kysyin, mitä hänelle oli sattunut.
Hän menetti kätensä itsenäisyyssodassa.
Mies kertoi, että käsi amputoitiin täällä ja
hänet lähetettiin Saksaan, jossa käsi parani hyvin.
Tänne tarvittiin vapaaehtoisia auttamaan vieraiden vastaanotossa.
Työ ei ollut kovin vaativa.
Tunsin kulttuurin ja ihmiset ja se auttoi minua ymmärtämään
sekä juutalaisia että arabeja.
Siitä lähtien olen ollut täällä vuosia ja nautin työstä.
Tulemme hyvin toimeen, kunhan emme astu toistemme varpaille.
Meillä ei ole mitään suurempia ongelmia.
Ymmärrämme, että meidän tulisi myös panostaa
ystävälliseen ilmapiiriin kylässämme.
Niinpä aloimme tehdä enemmän ostoksia kylässä sen sijaan
että menisimme suoraan halvempaan supermarkettiin.
Aloin myös pari kuukautta sitten opiskella arabiaa.
Voimme olla päivittäisessä kontaktissa muslimien kanssa.
Emme käy juutalaistenkaan kanssa syviä teologisia keskusteluja.
Päivittäinen elämä auttaa meitä ymmärtämään toisiamme paremmin.
Itse ymmärtääkseni erityisesti ulkomailta tulleet kristityt
yhteisöt ovat jo vuosia olleet välillisesti mukana politiikassa.
Heillä on kontakteja palestiinalaisiin ja israelilaisiin.
Nykyään heille vakuutetaan, ettei ole heidän edun mukaista puuttua
politiikkaan. Heidän tulisi kuvastaa aitoa kristillistä lähimmäisenrakkautta.
Kutsumme esim. toisiamme eri tilaisuuksiin
ja ylläpidämme läheisiä suhteita.
En haluaisi olla välikädessä ja ymmärrän miksi tämä on iso onglema.
Molemmilla puolilla on kaunoja ja olen etuoikeutettu, että sain
samaistua arabiväestöön - erityisesti palestiinalaisiin.
Toisaalta samaistumalla israelilaisiin oma hengellinen elämäni on syventynyt.
Tiesin, että me kristityt olemme saaneet paljon juutalaisilta,
mutta se oli hyvin epätodellista.
Nyt tämä tieto on syventynyt lukemalla Raamattua
ja samaistumalla juutalaisiin,
koska näen, että he todella ovat Jumalan valittu kansa.
Suomennos: Sonja Mattayev