o
Olen ollut seurannut Durbanin prosessia vuodesta 2001 lähtien.
Näin, minkälainen katastrofi Durbanin ensimmäinen konferenssi
oli Israelille ja demokratialle.
Tästä kehittyi Durban II -konferenssi.
Mielestäni onnistuimme peruuttamaan osan
Durban I:n aiheuttamasta vahingosta.
Oli selvää, että ensimmäisen Durbanin konferenssin
strategia piti muuttaa.
Me halusimme muuttaa asioita painottamalla sitä, että Israelilla
on oikeus olemassaoloon, niinkuin muillakin mailla,
että Israel ei ole apartheid-maa,
jos mitkään islamilaiset maat eivät ole,
että Israelin ja palestiinalaisten välistä konfliktia ei saa käsitellä
eri tavalla kuin muita konflikteja.
YK:n ihmisoikeusosastoilla on ollut pakkomielle Israelista
jo 20-30 vuotta, ja se pahenee koko ajan.
Rakennetta on yritetty muuttaa, mutta se ei onnistunut.
YK:ssa on muutamia ikäviä tosiseikkoja.
Islamilaiseen järjestöön kuuluu yli 50 maata.
Tämä on suurin ryhmittymä, vaikka joskus ryhmittymättömät maat
muodostavat suuremman osan.
Usein nämä ryhmittymättömät seuraavat islamilaisen järjestön maita.
YK:ssa on siis lähes automaattinen enemmistö, joka
voi myös valita komiteoiden johtajia.
Tästä syystä Libya ja Iran valittiin Durbanin valmisteluryhmään.
Ahmadinejadin mielestä tämä sopii hänelle.
Muut valtionpäämiehet kieltäytyivät osallistumasta,
joten hänestä tuli pääpuhuja.
Tämä saa meidät miettimään sitä, haluammeko YK:n toimivan niin,
että sen on annettava vaikutusvaltaa diktaattoreille?
Onko tällainen toimintakuvio moraalimme
ja ihmisoikeuskäsityksemme mukainen?
YK:n ihmisoikeuskomitean tarkoitus on suojella ihmisoikeuksia.
Tämän pitäisi olla päivänselvää. Mutta komitean johtajamaat ovat
tämän päivän pahimpia ihmisoikeusten loukkaajia.
Jos maailman maat luokitellaan niiden
ihmisoikeusrikostilanteen mukaan, ja vakavimpiin rikoksiinhan
luetaan kansanmurhat, etniset puhdistukset,
lasten hyväksikäyttö ja heidän käyttämisensä ihmiskilpinä,
sairaaloiden ja moskeijoiden käyttö sotilastukikohtina,
nämä kaikki luetaan vakaviksi ihmisoikeusrikoksiksi.
YK:n ihmisoikeuskomiteaan kuuluvat mm. Iran, Sudan, Cambodia, ja Kiina.
Kaikki nämä maat rikkovat jatkuvasti kansainvälisiä ihmisoikeuslakeja.
Jos maat luokitellaan ihmisoikeus- rikkomusten mukaan,
Israel olisi yksi parhaimmista maista, koska se kuuluu maihin,
jotka todella suojelevat ihmisoikeuksia.
Jos tarkastellaan sitä, millä valtioilla on
sisäänrakennettuja mekanismeja valtion kritisoimiseen ja
ihmisoikeusrikkomusten raportoimiseen,
Israel on myös yksi parhaimmista maista.
Israelissa on itsenäinen tuomioistuinjärjestelmä.
YK:n ihmisoikeuskomitean maissa ei ole itsenäistä lakijärjestelmää,
jonka turvin voisi kritisoida hallitusta tai armeijan toimintaa.
Näissä maissa ei myöskään ole vapaata lehdistöä.
Israelissa tiedotusvälineet ovat hyvin vapaita.
Täällä on myös parlamentinjäseniä,
jotka eivät usko Israelin oikeuteen olla olemassa.
Kuitenkin he saavat puhua parlamentissamme.
Maailman ei siis tarvitsisi huolestua Israelin
ihmisoikeustilanteesta.
Siksi uskon, että YK ja sen ihmisoikeuskomitea on liikkumassa
kovaa vauhtia islamilaisten fasististen tavoitteiden mukaan,
joiden päämäärä on tuhota Israel.
Jos Israelin kohdalla käytetään kaksinaismoraalia,
jos Israel puolustautuu hyökkäykseltä ja se tuomitaan,
mutta samalla hyökkääjiin ei kiinnitetä huomiota,
ihmisoikeusjärjestöt eivät usein tuomitse Hamasin vihollisuuksia,
eivätkä sitä, että Hamas on ampunut tuhansia raketteja israelilaisten
siviilien niskaan. Nämä ovat selviä sotarikoksia.
Silti nämä jätetään huomiotta.
Tämän sijaan he syyttävät Israelia melkein joka päivä.
Jos Israel käyttää armeijaa lopettaakseen rakettitulen,
se tuomitaan.
Jos Israel yrittää käyttää talouspakotteita
estääkseen rakettien hankinnan, Oxfam ja muut syyttävät sitä.
Ihmisoikeuksia puolustaessa ei voi keskittyä vain yhteen maahan.
Tämä on nimittäin rasismia.
Ja jos tuo maa on Israel, siitä tulee antisemitismia.
Israelilla ei ole samoja oikeuksia, kuin muilla mailla.
Kokosimme koalition, johon kuului noin 20 kristillistä järjestöä.
Annoimme sille nimeksi Israel Empowerment Fund.
Halusimme osoittaa mieltämme sitä vastaan, mitä tapahtui
Durban II -konferenssissa Genevassa.
Mielenosoituksemme tapahtui konferenssin lopulla,
ja Ahmadinejad oli jo pitänyt puheensa.
Koalitiomme osoitti mieltään yhdessä noin 20 juutalaisen järjestön kanssa,
jotka olivat tulleet Genevaan eri maista.
Yli 2000 ihmistä osallistui viimeiseen mielenosoitukseen.
Arvioin, että yli 90 prosenttia heistä oli kristittyjä.
Olimme tuoneet Israelista 500 T-paitaa,
joihin oli painettu Israelin lippu ja teksti
"Meidän demokratiamme Lähi-Idässä".
Teimme suuria kylttejä,
joissa luki "On hypokratiaa taistella demokratiaamme vastaan."
Toisissa kylteissä luki: "Siionismi on ratkaisu rasismille".
Israelia syytetään rasismista kun sanotaan,
että siionismi on rasismia.
Totuus kuitenkin on, että siionismi on ainoa ratkaisu antisemitismille.
Israel syntyi antisemitistisen vainon vuoksi.
Juutalaiset tarvitsivat suojapaikan antisemitismilta.
Toisen maailmansodan jälkeen he aloittivat väkivaltaisen
sotilaskampanjan, ja tekivät kokonaisen kansan kodittomaksi
käyttäen tekosyynä juutalaisten kärsimystä.
He lähettivät maahanmuuttajia Euroopasta ja muualta maailmasta
ja perustivat täysin rasistisen hallituksen miehitettyyn
Palestiinaan.
Kompensoidakseen näiden rasististen toimien seurauksia Euroopassa...
Konferenssi päättyi selkeään ymmärrykseen siitä,
että koko konferenssi oli naurettava.
Muodon vuoksi YK hyväksyi uuden rasisminvastaisen julistuksen.
Se oli kuitenkin hyvin laimea teksti.
Kaikki Israelin ja lännenvastainen retoriikka oli jätetty pois.
Yhdessä kappaleessa tosin vahvistettiin vuoden 2001
konferenssin julistus, joka oli hyvin puolueellinen.
Mutta mitään lisävahinkoa ei tullut.
Emme nähneet sellaista menoa, niinkuin oli
edellisessä konferenssissa, päinvastoin:
Ahmadinejadin puheen aikana ihmiset kävelivät ulos.
Uskon, että koko Durbanin prosessi loppuu tähän.
Yllättyisin, jos joku alkaisi vakavissaan suunnitella
kolmatta Durbanin konferenssia. Konferenssi on niin kiistanalainen,
eikä sen aikana voida tehdä mitään kunnon päätöksiä.
YK ja maat, jotka todella välittävät rasismista ja Darfurista,
kansanmurhista, ja Ruandasta,
kaikista oikeista rasismin ilmauksista, varmasti huomasivat,
että näiden asioiden hoitamiseen tarvitaan erilainen järjestelmä.
Niitä ei voi hoitaa pelkästään äänestämällä YK:ssa.
Se tulee olemaan vaikeaa, mutta uusi järjestelmä on keksittävä.
En ole eskatologian asiantuntija, mutta tiedän monia kristittyjä
tutkijoita, jotka ovat sitä mieltä, ettei Hesekielin kirjan luvuissa
38-39 mainittu Googin ja Maagogin sota ole vielä tapahtunut.
Jos tarkastellaan Hesekielin 38. luvussa mainittuja maita,
siellä mainitaan Iran, maa-alue joka on nykyisen Venäjän alueella,
Libya, ja Kush-niminen maa, joka sijaitsi suunnilleen nykyisen
Sudanin alueella.
Kaikki mainitsemani maat kuuluvat muuten YK:n ihmisoikeuskomiteaan,
joka järjesti Israelinvastaisen Durban II -konferenssin.
On mielenkiintoista huomata, että saatamme olla menossa kohti
Hesekielin kirjassa mainittua Googin ja Maagogin tilannetta.
Mielestäni kristittyjen tulisi vaikuttaa eri maiden hallituksiin.
Minuun teki vaikutuksen se, että Sveitsin hallituksessa on noin
40 parlamentinjäsenen muodostama Israelia puolustava ryhmä,
jonka tarkoitus on estää Israelin- vastaisten päätösten syntyminen.
He taistelevat totuuden ja oikeudenmukaisuuden puolesta.
Olisi hienoa, Genevan mielenosoituksiin saapuneet
kristityt voisivat todella alkaa vaikuttaa ja puhua Israelin
puolesta hallituksissaan.
Tämä on hyvin tärkeää.
Kristittyjen pitäisi myös rukoilla.
Uskon rukouksen voimaan ja siihen, että Jumalamme vastaa rukouksiin.
On tärkeää, ettemme masennu tai menetä uskoamme,
kun näemme tällaisia tapahtumia.
Meidän täytyy rukoilla, että Jumala vaikuttaa maailman tapahtumiin.
Hän voi muuttaa historiaa ja maailman johtajien sydämiä.
Mielestäni meidän tulee rukoilla, mutta myös rukoilla jaloillamme,
eli toimia.
Miksi sapatinvietto on tärkeä aihe?
Sapatinvietto on tärkeä aihe sen takia, että se on keskeinen aihe
Raamatussa, kymmenessä käskyssä ja juutalaisessa identiteetissä.
Tämä koskee seitsemännen päivän pitämistä sapattina.
Jotkut kutsuvat viikon ensimmäistä päivää sapatiksi.
Minä kuitenkin tarkoitan Vanhan testamentin ja
Uuden testamentin seitsemäntenä päivänä olevaa sapattia.
Se on erityinen levon päivä, jolloin kunnioitetaan ja ylistetään Herraa,
ja etäännytään arkirutiinista.
Mistä tämä erimielisyys sapatinvieton oikeasta päivästä johtuu?
Kun seurakunta alkoi muuttua ei-juutalaiseksi,
kirkkoisät halusivat muodostaa erityisjärjestyksen,
jossa olisi yksi liturgia.
He halusivat levittää opetusta, jonka mukaan Israel ei enää olisi
valitun kansan asemassa.
Seurakunta oli uusi Israel, joka korvaa Israelin.
He halusivat korvata myös sapatin.
Sapatin sijaan he valitsivat viikon ensimmäisen päivän,
tai Herran päivän, miksi sitä kutsuttiin uudessa testamentissa.
Mutta Uudesta testamentista ei löydy käskyä
pyhittää viikon ensimmäinen päivä, koska sapatti oli jo olemassa
erityisenä päivänä, myös Uudessa testamentissa.
Jeesukseen uskovista juutalaisista tuli vähemmistö.
Eri kansojen uskovista tuli enempilukuisia.
Ei-juutalaisten enemmistö halusi etääntyä juutalaisuudesta,
esimerkiksi juutalaisesta kalenterista.
Ei-juutalainen seurakunta otti käyttöön uuden,
aurinkoon perustuvan kalenterin korvaamaan juutalaisen kuukalenterin.
Yksi juutalaisen kalenterin pääelementeistä oli sapatti.
Kirkko halusi muuttaa tämän myös sen takia, että pääsiäinen
voitaisiin irrottaa sen paikalta nissan-kuun 14. päivästä.
Kirkko halusi siis muuttaa kalenterin, juhlapyhät,
sapatin, joka oli yksi juhlista, ja koko liturgian.
Mitä päivää pidettiin lepopäivänä Uudessa testamentissa?
Uusi testamentti kertoo siitä, kuinka Jeesus vietti sapattia.
Hän kävi sapattina synagoogissa ja luki Tooraa sapattina.
Jeesus itse sanoi, että Hän on sapatin Herra.
Hän ei sanonut olevansa sunnuntain Herra.
Muistamme kuitenkin, että Jeesus teki paljon ihmeitä sapattina.
Miksi sapattina?
Hän halusi osoittaa, että sapattina saa tehdä hyvää.
Sapattia ei saa pitää rabbien opetusten mukaan.
Sapattina ei tarvitse olla kuin halvaantunut.
Sapattina voi myös toimia, jos tahtoo tehdä hyvää.
Tätä Jeesuskin halusi.
Hän halusi auttaa ihmisiä ymmärtämään sapattia paremmin.
Tämän takia me messiaaniset juutalaiset
pidämme sapatin seitsemäntenä päivänä, koska
emme ole löytäneet mistään käskyä muuttaa sitä sunnuntaiksi.
Vietämme siis sapattia muiden israelilaisten kanssa.
Israelin valtiossa tämä on tavanomaista.
Sunnuntaina menemme töihin, lapset menevät kouluun ja
sotilaat menevät armeijaan.
Sunnuntai on siis tavallinen päivä.
Opettaako Uusi testamentti mitään ensimmäisestä päivästä?
Ilmestyskirjasta löytyy tätä koskien mielenkiintoinen jae.
Ilmestyskirjan 1. luvun jakeessa 10 puhutaan Johanneksen ajasta
Patmoksessa.
Johannes kertoo, että hän oli Herran päivänä hengessä ja kuuli
ikäänkuin trumpetin äänen.
Tässä Johannes puhuu henkilökohtaisesta kokemuksesta,
joka tapahtui hänelle Herran päivänä.
Herran päivän on ymmärretty tarkoittavan ylösnousemuksen päivää,
koska tiedämme varmasti että Jeesus nousi kuolleista sunnuntaina.
Uudessa testamentissa ei kuitenkaan käsketä, että
sapatti tulisi siirtää täksi päiväksi.
Kun Jeesus halusi opettaa jotakin, hän teki sen hyvin selväksi.
Se ei ollut epäselvää.
Kun hän halusi opettaa jotakin, hän teki sen selväksi.
Sapatin muutoksesta ei sanottu mitään.
Onko Herran päivällä joku muu merkitys?
Uudessa testamentissa kerrotaan myös, että Herran päivä voi viitata
myös eskalotologiseen tapahtumaan, joka hepreaksi on "Yom Adonai",
ja tämä löytyy Korinttolaiskirjeestä.
Herran päivä viittaa siellä tulevaisuuden tapahtumaan, eikä
viikon ensimmäiseen päivään.
Viikon ensimmäinen päivä mainitaan tosin silloin, kun apostoli Paavali
pyytää erästä seurakuntaa valmistamaan lahjoituksensa silloin,
kun he tapaavat viikon ensimmäisenä päivänä.
Silti, tässä puhutaan yksityisestä rahankeruutilaisuudesta,
eikä tästä löydy mitään kehotusta
siirtää sapattia lauantaista sunnuntaihin.
Mitä päivää apostolit käyttivät sapatinviettoon?
Katsotaan apostoli Paavalia.
Ymmärrykseni mukaan hän vietti sapattia.
Hän oli juutalainen, ja varmasti vietti sapattia
erityisesti silloin, kun oli juutalaisten keskuudessa Jerusalemissa.
Hän noudatti Tooraa. Tästä kerrotaan Apostolien teoissa.
Hän ei anna käskyjä, joiden mukaan sapatti tulisi siirtää sunnuntaihin.
Minusta on siis selvää, että Paavali vietti sapattia lauantaina.
Monille ajatus viettää lepopäivää lauantaina
tuntuu juutalaiselta lakihenkisyydeltä. Miten kommentoisit tätä?
Tämä on väärinkäsitys, joka kirkolla on ollut
aivan alkuajoista lähtien.
Se ei ole lakihenkisyyttä.
"Shavat"-verbi tarkoittaa työn keskeyttämistä.
Tämä on lähtöisin ajalta, jolloin
juutalaista kansaa ei ollut edes olemassa.
1. Mooseksen kirjassa kerrotaan siitä, kuinka
Jumala loi maailman 6 päivässä ja sen jälkeen lepäsi seitsemäntenä päivänä.
Uskon, että itse Jeesus loi maailman ennen lihaksi tuloaan.
Hän itse lepäsi seitsemäntenä päivänä,
ennenkuin Israelia oli olemassa.
Mitä lepopäivää pitäisi sinun mielestäsi kristittyjen viettää?
Mielestäni tämä ei ole mikään ongelma nykyään,
koska kristityissä maissa tehdään 5-päiväistä työviikkoa.
Ihmiset ovat vapaita sapattina ja sunnuntaina.
Halutessaan he voivat viettää sapattia ilman ongelmia.
En kuitenkaan haluaisi tehdä tästä taistelukysymystä.
Tämän ei tulisi olla aihe kiistelyihin.
Odotan kuitenkin ei-juutalaisten uskovien sallivan
juutalaisten uskovien sapatinvieton.
Älkää luulko meitä lakihenkisiksi
tai huonoiksi uskoviksi sen takia, että vietämme sapattia.
Sapatinvietto on teologisesti ja raamatullisesti hyväksyttävää
siksi, että Jeesus on sapatin Herra.
Sapatti on Hänen päivänsä, ja juutalaisten sapatinvietto
pitäisi hyväksyä eikä sitä saisi kritisoida.
Juutalaisia uskovia ei pitäisi yrittää tehdä ei-juutalaisiksi, vaan
heidän täytyy antaa pitää juutalainen identiteettinsä.
Uskon myöskin, ettei meidän juutalaisten uskovien pitäisi
juutalaistaa muita kansoja.
Mutta muiden kansojen ei pitäisi yrittää poistaa juutalaisuuttamme.
Juutalaisten uskovien pitäisi siis saada olla yhtä juutalaisia,
kuin Jeesuskin oli.
Kyllä, ja tämä on ollut epäselvää kirkon historiassa.
Vuosisatoja juutalaisille uskoville on sanottu,
etteivät he enää ole juutalaisia, vaan kristittyjä, ja
että heidän pitää liittyä ei-juutalaiseen kirkkoon.
Hyvin nopeasti tämä johtaa siihen, että
juutalaiset menettävät identiteettinsä.
On surullista, että tällaista asennetta löytyy yhä.
Seurakunta odottaa juutalaisten liittyvän
ei-juutalaiseen seurakuntaan
ja luopuvan juutalaisesta identiteetistään.
Tämä on selvästi väärin, koska Jumala haluaa säilyttää
juutalaiset erillisenä kansana.
Ei paremmuuden takia, vaan tehtävän takia.
Pääsääntö siis on, etteivät juutalaiset saa juutalaistaa ei-juutalaisia,
eivätkä ei-juutalaiset saa odottaa juutalaisten
luopuvan juutalaisesta identiteetistään.