o
Sarelin työ alkoi ensimmäisen Libanonin sodan jälkeen vuonna 1982.
Alussa työ oli maataloustyötä Golanin kukkuloilla pohjoisessa.
Miehet olivat menneet sotaan, ja maataloustyöntekijöitä tarvittiin.
Tämän projektin päättyessä Kenraali Davidy, joka on yksi Israelin
sankareista vuoden 1956 sodassa, Sarelin projektin päätyttyä vuonna
1982 kaikki 600 vapaaehtoista sanoivat, että he haluavat tulla
uudestaan seuraavana vuonna.
Armeijan tukikohdissa oli paljon töitä sodan jälkeen,
ja Kenraali Davidy ja muutamat muut aloittivat Sarel-projektin.
Tämä on 27. vuosi. Viime viikon laskujen mukaan näiden vuosien
aikana armeijassa on käynyt 125 622 vapaaehtoistyöntekijää.
Joka puolelta maailmaa tulee noin 4000 vapaaehtoistyöntekijää.
Kaikkein eniten tulee entisen Neuvostoliiton alueelta, Ranskasta
ja USA:sta. Muista maista tulee viidesosa vapaaehtoisista.
Vapaaehtoiset työskentelevät eri paikoissa.
Tässä tukikohdassa he huoltavat viestintävälineitä.
Muissa tukikohdissa he pakkaavat sotilaiden ruokatarvikkeita.
He voivat myös pakata lääketarvikkeita.
Jotkut työskentelevät armeijan valmiustason ylläpitämiseksi.
He työskentelevät yhdessä sotilaiden kanssa, ja olemme havainneet
tästä olevan hyötyä kaikille.
Vapaaehtoiset saavat kokemuksen,
jota ei voi saada minkään muun maan armeijassa,
koska ne eivät hyväksy ulkomaalaisia työntekijöitä.
Paikoissa, joissa työskentelee vapaaehtoisia,
sotilaiden motivaatio on korkeampi.
He arvostavat vapaaehtoistyön ideaa.
Meidän vapaaehtoisemme maksavat lentolipustaan ja viikonlopuistaan.
Kun israelilaissotilaat näkevät vapaaehtoisia ja
juttelevat heidän kanssaan, he arvostavat tätä.
Monet Israelin kansalaisista ovat tehneet alian, eli tulleet esim.
entisestä Neuvostoliitosta tai Etiopiasta.
On selvää, että maasta toiseen muuttaminen on haastavaa,
tulla uuteen työpaikkaan, uuteen ympäristöön.
Sotilailla voi olla ongelmia kotona, mutta kun he näkevät vapaaehtoisia,
he ajattelevat vähemmän omia ongelmiaan.
He miettivät, kuinka jotkut tulevat tänne auttamaan,
ja tämä kasvattaa heidän motivaatiotaan.
Sota-aikaan vapaaehtoiseksi pyrkivien määrä kasvaa
yli 100 prosentilla.
Viime sodan aikaan halukkaita oli muutama sata,
mutta pystyimme ottamaan vastaan vain osan,
koska emme halua vaarantaa vapaaehtoisiamme.
Sota-aikaan vapaaehtoiset työskentelevät maan keskiosissa,
niinkuin tässä tukikohdassa.
He tuntevat solidaarisuutta, ja
näemme tämän juutalaisten ja ei-juutalaisten solidaarisuuden
erityisesti sota-aikaan.
Olen nyt toiminut 5 vuotta Sarelin komentajana.
Vapaaehtoisilta saamani motivaatio kasvaa joka päivä.
Sarelista on hyötyä jokaiselle,
mutta merkittävin asia Sarelissa on rakkaus.
Näemme rakkautta vapaaehtoisissa, sotilaissa, ja tukikohdissa.
Tämä tekee minut iloiseksi joka päivä.
Gershon, mitä Paavali tarkoitti sanoessaan,
ettei Kristuksessa ole juutalaista eikä kreikkalaista?
On surullista, jos tämä asia väärinymmärretään
tai tulkitaan väärin.
Tiedetään, että tätä jaetta on käytetty vuosisatoja
ja sen perustalle on kehitelty opetus, jonka mukaan
Jeesuksessa lakataan olemasta juutalaisia ja ei-juutalaisia.
Tämä tarkoittaisi, että juutalaisen pitäisi unohtaa juutalaisuutensa
ja tulla kristityksi, jos hän tulee uskoon.
Tämän takia ihmiset joskus ihmettelevät sitä,
miksi Jeesukseen uskovat juutalaiset kutsuvat itseään yhä juutalaisiksi.
Meidän täytyy siis olla varovaisia opettaessamme tästä aiheesta.
Missä kontekstissa Paavali mainitsee tämän asian?
Tämä jae löytyy Galatialaiskirjeestä, luvusta 3,
missä Paavali sanoo jakeissa 27-28:
heissä, jotka ovat messiaassa, ei ole enää juutalaista,
ei kreikkalaista, ei orjaa eikä vapaata,
ei miestä eikä naista, koska me kaikki uskovat ovat yhtä
messiaassa.
Me todellakin olemme yhtä messiaassa,
mutta hengellisesti yhtä.
Pelastuksen kannalta, olemme kaikki syntisiä.
Me syntiset emme voi pelastua ilman Jeesuksen verta.
Jeesus osti meidät, hän maksoi hinnan syntiemme puolesta.
Tämä hinta on Jeesuksen veri ristillä.
Mutta ymmärtäkäämme, mitä Paavali tässä sanoo.
Hän sanoo, ettei pelastuksen, syntien anteeksiannon ja
ikuisen elämän kannalta ole eroa juutalaisen ja ei-juutalaisen välillä.
He ovat tasavertaisia. Kukaan ei ole toisen yläpuolella.
Silti, tässä on jotain erikoista.
Tässä jakeessa on nähtävissä 3 kategoriaa:
juutalainen - kreikkalainen, vapaa - orja,
ja mies - nainen.
Ongelma on, että usein tästä jakeesta siteerataan vain
ensimmäistä kolmasosaa.
He unohtavat toiset kaksi kategoriaa.
Juutalainen ja kreikkalainen on selvä asia.
Mutta entä vapaa ja orja?
Ymmärtääkö Paavali, että näillä on ero?
Hän itse kirjoittaa kirjeessään korinttolaisille, että
orjan tulee hyväksyä asemansa ja olla tottelevainen.
Tuohon aikaan oli paljon orjia, ja se oli yhteiskunnallinen arvo.
Katsokaamme muita kirjeitä. Paavali ei halunnut uudistaa orjan asemaa.
Hän kehotti heitä pysymään orjina,
paitsi jos heillä on mahdollisuus vapautua.
Hyväksykää tämä älkääkä väheksykö asemaanne,
koska Jeesuksessa olette vapaita.
Nyt tulemme kolmanteen osaan: naiseen ja mieheen.
Eikö heillä ole eroa? On selvää, että heillä on toiminnallinen ero.
Samalla tavoin juutalainen ja ei-juutalainen ovat hengellisesti
samanarvoisia, mutta heidän tehtävänsä ovat erilaisia.
Näin ymmärrän asian.
Juutalaisen ja ei-juutalaisen välillä on toiminnallinen ero. Miksi?
Valinnan tähden. Jumala valitsi Israelin erityiseksi kansakseen.
Ei paremmaksi kansaksi, vaan
hänen suunnitelmansa kannalta erilaiseksi.
Kyse on Jumalan suunnitelmasta Israelin ja koko maailman varalle.
Israel valittiin koko maailman tähden, eikä kyseessä ole paremmuus.
Israel on työkalu, jonka avulla Jumala haluaa osoittaa uskollisuutta
omille sanoilleen.
Jumala on sanonut profeettojen kautta, että kansakunnat näkevät
Hänen täyttävän lupauksensa Israelille, ja näin he tietävät
tämän olevan totuus.
Israel on siis elävä todiste, koska Jumala toi heidät takaisin tähän
maahan 2000 vuoden hajaannuksen jälkeen.
Jumala pitää sanansa, lupauksensa ja liittonsa.
Liiton ja lupausten täyttymyksen tarkoitus on
tuoda meidät Jeesuksen luo.
Opettiko Paavali muista eroista juutalaisen ja ei-juutalaisen välillä?
Apostoli Paavali halusi tehdä selväksi, että kaikkien tulisi pysyä
siinä asemassa, joka hänellä oli syntyessään.
Ympärileikatun juutalaisen ei tulisi olla tästä häpeissään,
ja yrittää tulla ympärileikkaamattomien kaltaiseksi.
Myös ympärileikkaamattoman ei-juutalaisen ei tulisi hävetä
asemaansa ja yrittää tulla ympärileikatuksi.
Jokaisella on oma paikkansa Jumalan edessä,
juutalaisella ja ei-juutalaisella.
Pääasiana on, että Jumala halusi säilyttää juutalaisen kansan
erillisenä kansana, mutta ei kuitenkaan erottautumisen tai
rotuun perustuvan paremmuuden tähden, vaan valinnan tähden.
Siksi Jumala on säilyttänyt Israelin erillään lopunaikoihin asti.
Muistan, kun minulle on muutama kristitty tullut sanomaan:
miksi kutsut itseäsi messiaaniseksi juutalaiseksi,
ja miksi haluat pitää kiinni juutalaisuudestasi?
Minulle tämä oli outoa. Olisiko minun pitänyt sulautua kirkkoon
ja menettää juutalaisen identiteettini?
Ymmärsin kuitenkin, ettei tämä ole Jumalan suunnitelma.
Jumala halusi säilyttää Israelin ja messiaaniset juutalaiset erillään,
jotta he pystyisivät suorittamaan tehtävänsä ja Jumalan tahdon
kansakuntien suhteen.
Esimerkiksi, juutalaiset ovat säilyttäneet heprean kielen, joka
auttaa meitä ymmärtämään Vanhaa testamenttia, ja sen kautta myös
Uutta testamenttia.
Tämä kielikysymys on siis yksi juutalaisten tärkeistä tehtävistä.
En siis usko, että messiaanisten juutalaisten, vanhalta nimeltään
kristittyjen juutalaisten, tulisi kadota. Päinvastoin.
Meidän tulisi pysyä erillisinä, eikä sulautua kansakuntiin.
Haluan myös mainita, että myös Paavali painotti juutalaisuuttaan.
Hän sanoi, että olen heprealaisten heprealainen,
Benjaminin sukukunnasta.
Hän ei halunnut siis luopua juutalaisuudestaan,
mutta hän suostui olemaan mitä tahansa kommunikoidakseen erilaisten
ihmisten kanssa. Hän keskusteli ei-juutalaisten kanssa, mutta tämä
ei tarkoittanut juutalaisuudesta luopumista.
Jotkut ovat sitä mieltä, että Paavali oli mielipiteiltään
juutalaisvastainen. Mitä ajattelet tästä?
Mielestäni tämä on toinen väärinkäsitys.
On surullista, että Paavalia on sanottu itseään vihaavaksi
juutalaiseksi.
Se ei ole totta. Hän oli ylpeä, vaikkei siitä ylpeillytkään.
Hän tiesi, että hänellä oli erityis- tehtävä juutalaisuutensa takia.
Hän ei ollut juutalaisvastainen.
Päinvastoin: hän halusi selittää, että jokaisella on oma kutsunsa.
Hän todella rakasti kansaansa Israelia.
Hän sanoi, että hän toivoisi voivansa uhrata itsensä sen puolesta,
että hänen kansansa alkaisi uskoa Jeesukseen.
Mielestäni Paavali oli suuri siionisti ja juutalainen uskova.
Tämä muistuttaa öljypuuvertausta.
Öljypuuvertaus on tärkeä, koska se koskee myös meidän päiviämme.
Hän käytti öljypuuvertausta sanoakseen, että ei-juutalaiset
oksastettiin puuhun, ja he tulivat osaksi Israelin perhettä.
Vertauksen mukaan juuret ja varsi kuvaavat Israelia,
ja villiöljypuusta liitetyt uudet oksat kuvaavat kansakuntia.
Leikkaaminen ja oksastaminen aiheuttavat kipua,
mutta jonkun ajan kuluttua näistä ulkopuolelta otetuista oksista tulee
osa itse puuta.
Näin syntyy uusi symbolinen puu, uskovien ruumis, jossa on
juutalaisia ja ei-juutalaisia.
Mutta apostoli varoittaa kansakuntia ylpeilemästä Israelin rinnalla.
Älkää luulko, että voitte ottaa Israelin paikan.
Älkää luulko olevanne parempia, koska teitä on enemmän.
Israel on pieni, mutta ette voi ottaa sen paikkaa.
Israelilla on vieläkin sen tehtävä.
Öljypuuvertaus puhuu myös tulevaisuudesta.
Paavali sanoo, että Jumala voi oksastaa Israelin takaisin
öljypuuhun. Tämä tarkoittaa sitä, että Israel tulee myös
vastaanottamaan Jeesuksen ja olemaan yksi uusi puu.
Tähän mennessä on tullut yksittäisiä Jeesukseen uskovia juutalaisia.
Odotamme kuitenkin, että Israelissa alkaa pian suuri herätys,
ja että koko Israel löytää Jeesuksen.