IISRAEL RÄÄGIB
Kuskil oli kirjutatud, et 1947. a tuli Kaarlo Süväntö Iisraeli
ja alustas seal juba siis piiblitööd.
Tol ajal käis ellujäämisvõitlus, mitte piiblitöö.
Kuna ta oli noorena loodusemees, oskas ta kalamõrra teha.
Ta tegi selle kanaaediku võrgust.
Püüdisme sellega palju kalu, kuni üks kohalik kalamees seda nägi
ja ütles, et see on ebaseaduslik.
Siis see lõppes.
Kõik võisid siiski võrguga kala püüda ja siis mu isa ostis ka ühe.
Lisaks sai isa tööd koristajana Tiberiase Shoti haiglas.
Läksin 14-aastasena koos isaga tööle.
Koristasime õue, parandasime lekkivaid veetorusid
ja tegime vanas haiglahoones kõike, mida vaja.
Nagu öeldud, isa oli veendunud, et tal oli siin missioon,
kuigi alguses polnud selge, milles see missioon seisneb.
1950. aastate keskel,
erinevate faktorite mõjul
algas piiblitöö.
Oral Robertsi USA kolleegil dr. Myron Shakettil
olid juudid südames
ja ta tahtis neile Piibleid viia.
Esimesed heebreakeelsed Piiblid trükiti Rootsis, Örebro trükikojas.
Mu isa, kes oli töötanud ka raudtee postkontoris,
oli pidanud ära õppima postireeglid.
Ta mäletas üht paragrahvi, mis teda aitas.
Ka Iisrael oli rahvusvahelised postireeglid allkirjastanud
ja oli lubanud neid järgida.
Ühe paragrahvi järgi ei saa valitsus peatada ega keelata inimestel
eraposti saamast,
vähemalt mis puudutab väikseid koguseid,
näiteks 5-kiloseid raamatusaadetisi kuus,
eriti siis, kui neid ei kasutata äri eesmärgil.
Kogusime palju aadresse ja saatsime Rootsi trükikotta.
Palusime saata neile aadressidele üks kord kuus 5-kilosed piiblipakid.
Kuigi meil tol ajal autot ei olnud, õnnestus meil pakid kokku koguda
või need toodi meile ära.
Nii see piiblitöö algas.
Esimesed tellimused viisin jalgrattaga kohale Tiberiase hotellidesse.
Kui meil oli piisavalt raha, ostis isa uue auto.
See oli Iisraelis kokku pandud, tal oli Inglise Fordi mootor
ja fiiberklaasist kere.
See lubas meil rohkem reisida.
Käisime näiteks kõikides tolle aja Iisraeli kibutsites,
välja arvatud ultraortodokside omad.
Kõik peale kahe kibutsi võtsid heebreakeelsed Piiblid vastu
oma raamatukogude või lugemissaalide jaoks.
Hiljem trükkis üks teine ameeriklane lisaks heebreakeelsetele Piiblitele
heebrea keeles ka mitmeid tuhandeid Uusi Testamente.
Jagasime ka need laiali.
5 päeva nädalas sõitsime autoga mööda maad ringi,
kui meil oli materjali jagada.
Jagasime välja Uusi Testamente rohkem kui kümnes keeles,
otse oma autost.
Meil olid vaid üksikud tervikpiiblid.
Kui meile aadressid anti, saatsime neile Piibli postiga.
Nii levis meie aadress mööda maad.
Isegi täna võib samalt aadressilt Piibli tellida.
Käisime läbi erinevad Iisraeli linnad,
töökojad ja tehased.
Uurisime välja, millal tööpäev lõppes
ja ootasime väljaspool väravat, et mitte tööd segada.
Auto pakiruum oli lahti ja näitasime Uusi Testamente,
mis me tasuta ära jagasime.
Paljudel oli seda raske uskuda.
Kui ütlesime, et see on tasuta, küsiti, palju see maksab.
Nad arvasid, et "tasuta" tähendab "odav".
On üsna tavapärane, et teatud vanuses,
täna 18-aastasena, tollal oli see 21-aastasena
Soome seaduste kohaselt, et lapsed lahkuvad vanematekodust.
Kui olin 17-aastane, lahkusin minagi vanematekodust
ja läksin kaheks aastaks juudi kibutsisse.
Teisisõnu teenisin omaenda elatist.
Kibutsis on palju erinevaid töid.
Nad ei maksa palka, aga nad peavad sind üleval.
Arvesse võeti ka erivajadusi.
Näiteks suitsetajaid varustati sigarettidega.
Ma ei suitsetanud, kuid palusin shokolaadi.
Ma ei saanud seda, kuna seda polnud nimekirjas.
Olin kirjavahetuses ingeri tüdrukuga nimega Ester, Rootsist.
Vahel olid meie kirjad väga paksud - kuni 10 lehte.
Tol ajal võisid lennuposti kirjad kaaluda tavaliselt 5 grammi.
Kulud tõusid, mida rohkem kiri kaalus.
Kibutsi postiametnik ütles, et mu kirjad on liiga rasked
ja nad pidid nende eest juurde maksma. Vihastasin ja ütlesin:
"Töötan siin 8 tundi päevas. Kas ma pole teeninud piisavalt
vähemalt markide jaoks?"
Nii lubati mul kirju edasi saata.
Sel ajal polnud kibutsis teisi soomlasi või noori usklikke.
Hiljem, 1970. aastail, hakkas Soomest inimesi tulema,
näiteks Karmeli grupid ja teised.
Nii tundsin end seal üksildasena.
Seal polnud minusuguseid noori.
Sel ajal olin otsustanud, et ei hakka kohtamas käima
tüdrukutega, kes pole usklikud,
kuigi selleks oli kibutsis mitmeid võimalusi.
Kibutsi noortele korraldati koosviibimisi.
Neil oleks võinud vabalt osaleda.
Aga kuna ma seal ei käinud, tundsin end üksi.
Siis mõtlesin küsida Estrilt, kas ta ei taha kibutsisse tulla.
Kirjutasin talle ja ta nõustus tulema.
1954. a laenasin ma Estri vennalt raha ja läksin Rootsi.
Töötasin seal ühe suve tehases.
Abiellusime seal ja naasime sügisel Iisraeli,
samasse kibutsisse.
1959. a tulime Beershevasse.
Samas kohas, kus praegu istume,
oli meie elutuba, ainus tuba, mis meil oli.
Meil oli juba kaks last ja elasime ühes köögiga toas.
Selle hoone teises otsas on üks vana kivihoone Türgi ajast,
kus oli Piiblipood,
mille asutas Alias Mission.
Elasime seal 6 aastat.
Igal aastal müüdi seal umbes üks Piibel päevas.
Aasta jooksul jagasin aga välja sadu tasuta Piibleid,
mida mu isa trükkis.
1970. aastail otsustas Piibliselts
Uue Testamendi kaasaegsesse heebrea keelde tõlkida.
Seda polnud varem tehtud.
Meid kutsuti Halvoriga sellesse komiteesse.
Mind kutsuti "rahvusliku tõlgina".
1970. aastate algul polnud just palju juudi koolis käinuid.
Minust sai Iisraeli rahvuslik tõlk, mis on üsna naljakas.
Seal õppisin, kui imeline on piiblitõlkimistöö
ja kui uskumatult vastutusrikas see on.
Vormid Jumala Sõna teiste inimeste jaoks.
Kui tõlgid salmi teatud viisil, ütleb pastor, preester või eraisik:
"Nii kirjutab Piibel."
Vastavalt sellele, mis kirjas on, järeldab lugeja,
et see on Jumala Sõna.
See on kõige vastutusrikkam töö,
ja samas teeb see väga alandlikuks,
sest sa asju uurida ja mõista püüdes tunned oma puudulikkust,
ükskõik kui hästi sa keelt ja kultuuri tead.
Sa mõistad vastutust.
Pead olema nii enesekindel kui väga alandlik.
Pürgimustes tekstist võimalikult hästi aru saada
pead olema võimalikult alandlik.
Kui arvad, et sa juba tead seda, võib-olla sa siiski ei tea.
Samas pead teksti kirjutades kindel olema,
et see on Jumala Sõna lugejate jaoks.
Komitee rajati 1970. aastate algul ja see tegutses 6 aastat.
See trükitud Uus Testament on selle töö tulemus.
Osalesime Halvoriga selles algusest peale.
Peamine tõlk oli messiaanlik juut, kuid meie olime komitee,
kes seda kontrollis.
Sellest peale on see haaranud mu südame.
Kui selle kodu 90. aastail rajasime, olin väga õnnistatud,
kui mu tollal üle 80 aasta vana isa ütles seda kuuldes,
et ta õnnistab ja toetab meid.
Esimesed tõlgid tulid 1995. a ja viisime nad Galileasse.
Nad olid kõik mustanahalised mehed Aafrikast.
Kui nad laulsid, oli mu isa pisarais.
Ta rõõmustas uue töövormi üle.
Ta oleks võinud rahulduda üksnes oma tööga,
kuid ta oli väga rõõmus, et rahvad saavad omale emakeelsed Piiblid.
See on selge jätk mu isa tööle.
Põhimõte on Piiblite avaldamine inimeste emakeeles,
kuid antud juhul Piibli toomine rahvastele, kel seda veel pole.
Meie motoks on: "Minge kõike maailma ja tehke jüngriteks kõik rahvad."
Üks tõlk ütles mulle, et ilma emakeelse Piiblita
ei saa me jüngrid olla.
Jõudsin sõjaväeikka ja mind kutsuti Soome armeesse.
Sel ajal ei katnud Soome reisikulusid.
Selles mõttes poleks ma pidanud minemagi.
Kuulsin siiski, et kui ma ei lähe, võetakse sind armeesse päeval,
mil sa Soome saabud, kuni 30. eluaastani.
Tahtsin sellega ühele poole saada ja otsustasin Soome armeesse minna.
Pärast armeed tahtsin tagasi tulla ja piiblitööd jätkata.
Sel ajal oli meil juba parem auto, minibuss,
mis oli küll laenatud, kuid oli selleks tööks mõeldud.
Töö seisnes viis päeva nädalas mööda maad reisimises.
Elasin koos vanematega ja jätsin abiellumisplaanid kõrvale.
Arvasin, et Jumal mõtleb samamoodi.
Aga ma polnud Jumalalt küsinud. Oleksin pidanud küsima.
Mõni aasta pärast armeed elasime Tiberiases suuremas majas.
Vana aasta õhtul, kui ma magasin, ilmus mu praegune abikaasa Meri
mu toa lakke.
Lebasin voodis silmad kinni ning tema naeratas mulle laest.
Teadsin täpselt, kes ta oli - juudi päritolu usklik Soomest.
Olin käinud Soomes suvelaagrites ja seal mitmeid tüdrukuid kohanud.
Oma oletuse tõttu ei käinud ma kellegagi kohtamas.
Ärkasin selle nägemuse peale üles, kuid see ei raputanud mind
Jumalalt küsima, mis Tal minu tulevikuks plaanis on.
See oli lihtsalt ilus nägemus ja mälestus.
Aasta lõpus nägin ma kirja, mis ta mu emale kirjutas.
Kirjutasin üles tema aadressi ja saatsin talle jõulukaardi.
Teadsin, et ta on juudi usklik, kuid ei teadnud tema olukorda.
Küsisin talt paari asja, kuna teadsin tema juudi tausta.
Küsisin, kas ta on mõelnud oma esiisade maale kolimisest.
Ta ütles, et ta töötab, ja tal on vana isa, kes saab vähe palka.
Tol hetkel ei saanud ta Iisraeli kolimisele isegi mitte mõelda.
Ometi ajas see mind lõpuks Jumalalt küsima.
Tegin seda, mida paljud pärast palvetamist teevad -
avasin Piibli suvalisest kohast ja mu peas oli küsimus:
Abielluda või mitte? Mis Jumalal selle kohta öelda on?
Oma üllatuseks leidsin selle salmi.
Juhtus ka mitmeid teisi asju.
Auto läks katki ja vajasime uut, kuid meil polnud piisavalt raha.
See on 5. Moosese 14:24-26.
Siin antakse iisraellastele konkreetseid juhiseid.
"Aga kui sul on pikk tee, nõnda et sul ei ole võimalik viia seda sinna,
sellepärast et sinust on kaugel see paik, mille Issand, su Jumal, valib,
et sinna panna oma nime - kui Issand, su Jumal, sind on õnnistanud -,
siis müü see raha eest, võta raha kaasa ja mine sinna paika,
mille Issand, su Jumal, valib, ja osta raha eest kõike,
mida su hing himustab, veiseid, lambaid ja kitsi,
veini ja vägijooki ja kõike, mida su hing sinult nõuab,
ja söö seal Issanda, oma Jumala ees ning ole rõõmus, sina ja su pere!"
"Sina ja su pere" oli vastus esimesele küsimusele.
Lõpuks muutis Meri meelt ja tuli minuga.
Ma ei pidanud seda siiski vastuseks konkreetsele küsimusele.
Palusin, et Jumal annaks mulle veel ühe salmi abielu küsimuse kohta.
Mul polnud aimugi, et järgmisel lehel ütles salm:
"Aga kui ta peaks sulle ütlema: Ma ei taha su juurest ära minna”,
sest et ta armastab sind ja su koda, kuna tal on su juures hea põli,
siis võta naaskel ja torka see temal kõrvast läbi ukse külge,
ja ta olgu igavesti sinu sulane."
Ma ei kasutanud naasklit, kuid sõrmus on kaasaegne "orjamärk".
Sain Piiblist vastused ega polnud seetõttu segaduses,
kui Meri ütles mulle, et ta ei saa tulla.
Issand andis mulle tõotuse ja Ta muudab vajadusel tema meelt,
ja nii läkski.
Usun, et Jumal katsub oma kandidaadid läbi.
Usun, et on sadu, võib-olla tuhandeid,
kes on ühel või teisel viisil Jumala kutses olnud.
Mingil hetkel on nad selle aga minna lasknud,
sest nad pole sellele siiralt alistunud,
vaid on hakanud oma ajusid kasutama.
Mu isal oli ainulaadne konkreetsuse kombinatsioon.
Ta oli väga praktiline ja realistlik.
Ta lihtsalt ei läinud, vaid valmistas end ette.
Jumal katsus ta läbi.
Näiteks räägib ta oma raamatus, et kui ta rohis porgandipõldu,
nägi ta äkitselt valitsusametnikku uhke mütsi ja ülikonnaga
seismas enda ees kuumal põllul Tel Avivi lähedal.
Ta räägib, kuidas kurat teda piinama hakkas, öeldes,
"selline see misjonitöö siis ongi."
Ta katsuti läbi, kas ta on valmis kõigeks, mis talle ette pannakse.
Paljud on valmis tegema üht, kuid mitte mingit muud asja.
Imeline on Jumala plaanis olla.
Meie pere on õnnistatud ja meie töö ei ole meie valikute tagajärg.
Ma ei läinud kuskile nelja lapsega, aga Piibel ütleb,
et Ta õnnistab sind ja su koda. Seepärast ütlengi alati,
et mu vanemad rajasid selle Piiblikoja.
Me pole Halvoriga samu asju ohverdanud, mida nemad ohverdasid.
Jumal ilmselt töötab suurte ohvrite läbi.
See on meie lugu.
Näeme, et Jumal on oma armus meid aidanud ja juhendanud.
Usume, et Jumal teeb veel suuri asju Iisraeli rahva seas.
Tahame julgustada iisraellasi, kes on tihti masendunud
ja kahtlevad oma tulevikus.
Neid ähvardatakse igal rindel.
Siis on hea viidata sellele, mida Piibel ütleb.
Jumal on öelnud oma Sõnas, mida Ta teeb, ja Ta sõna on tõde.
Olen tuleviku suhtes lootusrikas,
kuigi maailma olukord seda lootust just ei õhuta.
Jeesus ütles seda Uues Testamendis.
Kui teised hirmu käes hukuvad ja ootavad, mida tulevik toob,
ütles Jeesus oma jüngreile: "Tõstke üles oma pea,
sest teie lunastus on lähedal."
Seda ma usungi.
Tõlge: Monika Jaaguri