o
Tämä tarkoittaa sitä, että 2000 vuoden hajaannuksen jälkeen
pystymme puhumaan heprean kieltä.
Ben Yehuda uudisti heprean kielen ja teki siitä jokapäiväisen kielen.
Onko tärkeää, että Israelissa puhutaan hepreaa?
Kaikki voivat olla yhteydessä toisiinsa tällä kielellä.
Heprea yhdistää kaikki, ja se on juutalaisten kieli.
Myös arabit osaavat nykyään hepreaa.
Kaikki täällä asuvat voivat käyttää sitä.
Onko tärkeää, että Israelissa puhutaan hepreaa?
Heprea on Raamatun kieli, yksi maailman vanhimmista kielistä.
Kiitos Jumalalle, että Israelin kansa on palannut Israelin maahan,
ja lopultakin puhuu kieltä, jota ei ollut puhunut 2000 vuoteen.
Tulin Israeliin 21 vuotta sitten. Se ei ollut helppoa,
mutta koska olin opiskellut Tooraa Iranissa,
lukeminen oli helppoa.
Pikkuhiljaa opin myös kirjoittamaan.
Äidinkieleni persia on silti vielä vahvempi kieleni.
Mistä lähtien on puhuttu hepreaa? Voi sanoa, että Raamatun ajoista.
Voidaan olla varmoja, että vuonna 1000 eKr., Daavidin ja Salomon
aikoihin, puhuttiin jo hepreaa.
Niiltä ajoilta on löytynyt kirjoituksia, esimerkiksi
Gezer-taulu, joka on kirjoitettu hepreaksi.
Koko historiaa läpikäymättä meille tärkeää on mainita toisen temppelin
tuhoutuminen vuonna 70 jKr.
Tämä oli suuri katastrofi ja sitä seurasi hajaannus.
Israelin maahan jäi kuitenkin joitakin juutalaisia, jotka jatkoivat
heprean kielen puhumista noin 130 vuoden ajan,
noin vuoteen 200 eKr. asti.
Tämän jälkeen kirjoitettiin ja rukoiltiin hepreaksi,
mutta puhuttiin arameaa ja muita kieliä.
Pääsyitä heprean kielen puhumisen lopettamiseen olivat siis hajaannus,
juutalaisen itsehallinnon menetys ja muiden kielten vaikutus.
Juutalaiset menivät kaikkialle maailmaan ja puhuivat monia
samanaikaisesti jatkettiin juutalaisen kirjallisuuden luomista.
Osa juutalaisen kirjallisuuden tärkeimmistä teoksista kirjoitettiin
muilla kielillä, kuin hepreaksi.
Talmud on suurelta osin kirjoitettu arameaksi.
Rambam kirjoitti suurimman osan teoksistaan arabiaksi.
Tämä tilanne jatkui 1700 vuotta, 1800-luvun lopulle asti.
Siitä huolimatta, että aihetta on tutkittu paljon,
emme vieläkään oikein tiedä, kuinka tämä hanke onnistui.
On kuitenkin varmaa, että suurin ansio kuuluu Eliezer Ben Yehudalle.
Hän ei aluksi ajatellut heprean kieltä tai edes Israelin maata.
Hän oli kiinnostunut kansojen itsenäistymisestä.
Esimerkkinä hän piti Bulgariaa, joka sai itsenäisyyden Venäjän ja Turkin
välisen sodan jälkeen.
Jos he itsenäistyivät, myös juutalaiset voivat itsenäistyä.
Mutta mihin juutalainen kansa asettuisi asumaan?
Onhan juutalaisilla oma maa,
vaikkeivät he olekaan asuneet siellä pitkään aikaan.
He eivät kuitenkaan koskaan olleet luopuneet siitä,
vaan muistivat sitä rukouksissaan.
Ben Yehuda ajatteli, että jos juutalaisilla ei ole omaa kieltä, he
eivät voi olla kansakunta muiden joukossa.
Kävi ilmi, ettei kielikysymys ollutkaan yksiselitteinen.
Esimerkiksi suurimmaksi siionistiksi kutsuttu Herzl kirjoitti kirjassaan
"Juutalaisvaltio" kielikysymyksestä.
Hän sanoi: "On totta, että meillä on oma kieli.
Mutta kuka meistä osaa tilata junalipun hepreaksi?"
Se ei siis ollut käytännöllinen kieli.
Ben Yehuda oli eri mieltä.
Hän ei pelkästään puhunut, vaan myös toimi.
Hän muutti nuoren vaimonsa kanssa Israeliin.
He päättivät, että heidän kodissaan puhutaan vain hepreaa.
Hepreaa ei oltu puhuttu 1700 vuoteen. Sitä oli kirjoitettu, mutta
kukaan lapsi ei ollut puhunut hepreaa äidilleen.
He saivat pojan, Itamarin, josta tuli kirjailija ja toimittaja.
He kasvattivat hänet heprean kielellä.
Kerrotaan, etteivät he päästäneet poikaa ulos talosta, eikä hän saanut
leikkiä muiden lasten kanssa, ettei olisi kuullut muita kieliä.
Ben Yehudan onnistui saada aatteensa puolelle muutamia muitakin perheitä,
jotka alkoivat puhua hepreaa.
Hän kirjoittaa, että vuonna 1909 oli 17 heprean kielistä perhettä.
Tämän jälkeen oli merkittävää, että opettajien liitto päätti
opettaa hepreaa kouluissa.
Tämä onnistui, koska enemmistöllä miesväestöstä oli jo passiivinen
heprean kielen taito, koska he olivat opiskelleet Raamattua.
Jos heprean kieli olisi ollut ihkauusi asia, voi olla, ettei
hanke olisi onnistunut.
Tähän vaikutti myös se, että sadan vuoden ajan oltiin kirjoitettu
heprean kielistä kirjallisuutta.
Kirjailijat, kuten J.L. Gordon, Mendele, Achad Haam, Bialik, ja
Chernichovsky kirjoittivat hepreaksi, vaikkei heprean
puhuminen heitä kiinnostanutkaan.
Ben Yehuda oli sitä mieltä, ettei hepreasta tule kansan kieltä
pelkällä kirjoittamisella, vaan sitä on puhuttava.
Vuonna 1914 oli jo lapsia, jotka olivat syntyneet
heprean kielisiin perheisiin.
Pikkuhiljaa heprean kielestä tuli todellisuutta.
Tähän päivään asti tämä nähdään ihmeenä.
Hepreassa ei ollut tarpeeksi sanoja, joten niitä piti uudistaa.
Raamatussa ja Talmudissa oli suuria sanoja, kuten "rakkaus", "viha",
"uskonto" tai "Jumala".
Mutta entä yksinkertaiset asiat? Kuinka sanotaan "silmälasit",
"kirje", "toimisto" tai "lentokone"?
Ben Yehuda ymmärsi, että tarvittiin lisää sanoja.
Pian selvisi, että heprean kieleen on helppo luoda uusia sanoja.
Heprean kielen rakenne koostuu juurikirjaimista ja sanamuodoista.
Juuresta ch-b-r voi luoda sanat "kaveri", "vihko", "essee", ja
"yhteiskunta".
Tästä syntyi kuitenkin ongelma. Vitsin mukaan siellä, missä on
kaksi juutalaista, on kolme mielipidettä.
Jokainen alkoi keksiä omia sanojaan. Se ei toiminut.
Pian ymmärrettiin, että tarvittiin taho, joka päättää sanoista.
Vuonna 1890 perustettiin Ben Yehudan aloitteesta järjestö, jonka
ihmiset hyväksyivät auktoriteetiksi uusien sanojen alalla.
Sadoista Ben Yehudan uudistamista sanoista tuli osa heprean kieltä.
Kuinka hän kirjoitti sanakirjansa? Se oli jotain mahtavaa.
Tietokonetta ei ollut. Hän alkoi lukea kirjoja.
Esimerkiksi tässä näkyy punaisella sanat, jotka hän on jo kirjoittanut.
Sitten hän etsi seuraavan sanan, ja kirjoitti lapulle.
Hän vain luki. Hän kirjoittaa, että osa kirjoista oli hyvin tylsiä,
mutta työ oli pyhää, ja hänen piti saada valmiiksi sanakirja,
jossa oli kaikki heprean kielen sanat.
Hänen suunnitelmissaan oli jatkaa työtä, ja Heprean kielen akatemia
jatkaa hänen elämäntyötään.
Viimeinen osa Ben Yehudan sanakirjaa julkaistiin vuonna 1958, ja
vuonna 1959 Heprean kielen akatemia alkoi koota uutta sanakirjaa.
Heprean kieli on helppoa, jos osaa samantyyppistä kieltä,kuten arabiaa.
Se on vaikeaa, jos oma kieli on hyvin erilainen, kuten kiina.
Eurooppalaisten kielten osaajille heprea on vaikeaa, koska
heprea on niin erilaista.
Sen lauserakenteet, juurikirjaimet, verbin taivutus ja aikamuodot
ovat erilaiset.
Minun tehtäväni on yrittää vapauttaa oppilaat omasta kielestään
ja saada heidät ajattelemaan hepreaksi.
Heprean kielen uudistaminen ja uudelleen käyttöönotto on auttanut
tässä maassa asuvia tuntemaan yhteenkuuluvuutta.
Modernissa hepreassa on sanoja koko kielen aikakaudelta, ja on hienoa,
että voimme käyttää joka päivä sanoja, joita käytettiin Raamatussa.
Modernin heprean kielioppi on erilainen, kuin vanhan heprean.
En voi kuvitella, että voisimme puhua täällä jotain toista kieltä,
joka kantaisi samanlaista kulttuuriperintöä, kuin heprea.
Shalom, tervetuloa.
Gherson, voitko kertoa,
miten ensimmäinen messiaaninen juutalaisseurakunta sai alkunsa?
Tiedämme, että Jeesuksen lähipiiri koostui 12 opetuslapsesta,
oikeastaan 11 opetuslapsesta, koska yksi oli kavaltaja.
Herramme ylösnousemuksen ja taivaaseenastumisen jälkeen,
löydämme Jerusalemista 12 opetuslasta,
joista yksi oli valittu Juudas Iskariotin paikalle: Mattias.
Hänet oli valittu arpaa heittämällä.
Sitten Jerusalemissa on 120 uskovaa, joiden päälle Pyhä Henki laskeutui.
Pyhä Henki laskeutui heidän päälleen.
He muodostivat ensimmäisen Jeesuk- seen uskovien juutalaisten ryhmän.
Sen jälkeen, kun he olivat alkaneet puhua kielillä
-he täyttyivät Pyhällä Hengellä hyvin erityisellä tavalla,
hyvin vaikuttavalla tavalla,
kun ihmiset Jerusalemissa näkivät tämän, he liittyivät uskoviin,
ja luemme Apostolien teoista, että 3000-5000 ihmistä liittyi heihin
ja tämä oli ensimmäinen juutalaisten uskovien ruumis Jerusalemissa.
Mitä kieltä silloin puhuttiin Juudeassa ja Samariassa?
Tiedämme, että tuona juhla-aikana, helluntaina,
Jerusalemissa oli paljon pyhiinvaeltajia diasporasta.
He tulivat temppeliin Jerusalemiin ja puhuivat monia eri kieliä,
Mutta heprea oli yhteinen kieli heille.
Tämän voimme nähdä Uudesta Testamentista.
Voimme lukea, että Jerusalemissa oli vesiallas nimeltä Beteshda,
mikä tarkoitti armon taloa heprean kielessä.
Meidän tulisi myös muistaa Jeesuksen ristin päällä ollut kirjoitus,
joka ilmoitti, kuka hän oli.
Johanneksen mukaan se sanoi:
"Yeshua HaNotsri Melech HaYehudim"
Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas.
Johanneksen mukaan se oli kirjoitettu
hepreaksi, kreikaksi ja latinaksi.
Luukkaan mukaan se oli kirjoitettu kreikaksi, latinaksi ja hepreaksi.
Heprea oli yleinen kieli, jota tavalliset ihmiset ymmärsivät.
Voimme myös lukea Uudesta Testamentista,
kuinka Pyhän Hengen laskeutumisen jälkeen näiden 120 ihmisen päälle,
ihmiset apostolien ympärillä ihmettelivät
ja halusivat tietää, mitä oli tapahtunut.
Apostoli Pietari nousi puhumaan kansanjoukolle hänen ympärillään
ja puhui heille kielellä, jonka uskon olleen heprea.
Tämä oli yleinen kieli kaikkien juutalaisten välillä Jerusalemissa.
Myöhemmin apostoli Paavalin ollessa Jerusalemissa,
häntä vainottiin, mutta hänellä oli mahdollisuus olla Jerusalemissa
roomalaisen noituksen portailla, ja hän halusi puhua juutalaisille.
Tekstissä selkeästi mainitaan, että hän puhui hepreaa, heidän kieltään.
Luulen, että voimme päätellä näistä esimerkeistä,
että noina vuosina puhuttiin hepreaa.
Ehkä heprea oli sekoittunut arame- aan, syyriaan tai kaldeankieleen.
Voiko ensimmäistä messiaanista seurakuntaa verrata
modernin Israelin ensimmäiseen messiaaniseen seurakuntaan?
Mielestäni se on mielenkiintoinen vertaus:
Ensimmäinen juutalainen seurakunta Jerusalemissa
ensimmäisellä vuosisadalla ja 2000 vuotta myöhemmin.
Silloin ja tänään on olemassa juutalainen seurakunta,
jota kutsumme nimellä kehila,
se tulee sanasta kahal, yhteentuleminen,
jotka ovat molemmat ensimmäisen sukupolven uskovia.
Silloin he olivat ensimmäisen sukupolven uskovia,
heillä ei ollut aiempia Jeesukseen uskovia sukupolvia.
Samoin nykyään, olemme suurimmalta osalta ensimmäistä sukupolvea,
joka uskoo Jeesukseen. Meillä ei ole aikaisempia seurakuntia, perinteitä,
joten meidän täytyy aloittaa alusta.
Onko mitään suuria eroja alkuseurakunnan ja
nykypäivän messiaanisen seurakunnan välillä?
Yksi suuri ero on, että silloin heillä ei ollut
Uuden Testamentin kokoelmaa.
Heillä oli suullinen perintö ja apostolien todistukset.
Nykyään meillä on kaanoninen Uusi Testamentti,
jonka olemme saaneet historialliselta seurakunnalta,
ja minun tulee antaa tunnustus siitä historialliselle seurakunnalle.
Juutalaiset kanonisoivat Vanhan Testamentin, ei-juutalaiset Uuden.
Mutta meillä messiaanisilla juuta- laisilla on nyt molemmat Testamentit.
Meillä on myös ymmärrys siitä, mihin uskomme Uudessa Testamentissa,
joka on kanonisoitu jo 1600 vuotta sitten.
Noudattiko ensimmäinen messiaaninen seurakunta Tooraa?
Ensimmäinen messiaaninen seurakunta noudatti Tooraa.
Heille se oli normaalia. He ympärileikkasivat poikansa,
juhlivat juhlia, jotka ovat mainittu Mooseksen kirjoissa,
he matkustivat temppeliin pääsiäisenä,
he pitivät nämä käskyt, mutta apostolit ymmärsivät,
että Jeesuksen opetukset olivat nyt keskipisteessä.
Ja tämä heidän tuli opettaa myös muille.
Kun vertaamme alkuseurakunnan juutalaisia uskovia
ja tilannetta nykyään, huomaamme yhteisen tekijän: käytämme hepreaa.
Ymmärrämme kirjoituksia Vanhan Testamentin kielellä,
joka on herätetty henkiin meidän aikoina, mikä on suuri ihme.
Miten juutalaisten Jeesukseen usko- vien seurakunnan historia jatkui?
Ensisijainen lähde alkuseurakunnan vaiheisiin on Apostolien kirja,
joka antaa meille perustiedon siitä, mitä tapahtui ennen temppelin tuhoa.
Sitten meillä on Kesarealaisen kirkkoisä Eusebiuksen tekstit.
Tässä on Kesarea, joka oli keskeinen kaupunki Israelissa.
Se oli satamakaupunki, tässä on suurempi kartta Kesareaasta.
Eusebius oli piispana tässä kaupungissa 300-luvulla,
ja hän kirjoitti Kirkkohistorian. Se on päälähteemme Apostolien tekojen
jälkeen, kun tutkimme ensimmäistä messiaanista seurakuntaa.
Eusebius, tässä hänen kirjoittama Kirkkohistoria,
joka on vastikään käännetty hepreaksi.
Eusebius kertoo kahdesta messiaanisesta pääryhmästä:
Ebioniiteista, joita Eusebius sanoo harhaoppisiksi,
ja nasarealaisista, jotka Eusebius hyväksyy paremmin,
mutta ei kuitenkaan täysin oikeaoppisina heidän uskonsa takia.
Mitä he uskoivat?
Eusebius sanoo, että ebioniitti-nimi tulee heprean kielen sanasta,
joka tarkoittaa mieleltään köyhää. Heillä oli heikko ymmärrys,
he eivät ymmärtäneet totuutta.
Hän sanoi ebioniiteista, että
he eivät hyväksyneet Jeesuksen jumaluutta.
Heille Jeesus oli tavallinen ihminen, profeetta,
ihmeidentekijä, hyvä mies, mutta ei Jumalan Poika.
He eivät uskoneet neitseestä- syntymiseen,
he ajattelivat hänen syntyneen Mariasta ja Joosefista.
Tämä oli keskeinen asia, jossa he olivat väärässä.
Entä tämä toinen ryhmä, nasarealaiset?
Nasarealaiset hyväksyivät Jeesuksen neitseestäsyntymisen Hengen kautta,
hyväksyivät hänet Jumalan Poikana, mutta Eusebiuksen mukaan
nasarealaiset eivät hyväksyneet, että Jeesus olisi ollut olemassa
ennen lihaksitulemistaan.
Näiden kahden ryhmän lisäksi, oliko silloin muita messiaanisia uskovia?
Luultavasti oli myös niitä, jotka uskoivat Jeesuksen jumaluuteen,
hänen olemassaoloonsa ennen lihaksitulemistaan,
niinkuin on kirjoitettu Ps.2:7 - Bni ata, ani hayo miri tetiha,
Sinä olet minun ainosyntyinen poikani,
mikä ymmärrykseni mukaan tarkoittaa Hänen olleen olemassa ikuisesti,
ennen maailman luomista.
Eusebius kertoo joidenkin uskoneen, että Jeesus oli maailman Luoja,
minkä minäkin hyväksyn.
Kiitos. -Ole hyvä.